Vhoďte písek, vápenec a potaš do pece rozpálené na 1100 stupňů Celsia,
a získáte sklovinu.
Zkušení skláři pak naberou roztavenou směs pomocí píšťal,
a když do nich fouknou, ze skla se stane bublina, které dají další tvar.
Nástroje i techniky pocházejí už z dob starého Říma. Připravte se…
na pořádné horko.
V největší severoamerické sklářské dílně
opět sledujeme 10 skvělých umělců,
kteří jdou ohněm proti ohni.
A teď začne zábava.
Jeď bomby, nebo jeď domů.
Ale velký risk…
Panebože.
- Opři to o lavici. - Já na to jdu vždycky zhurta.
…přináší velký zisk.
Paráda!
Pokud přežijí naši ohnivou soutěž, získají odměnu, která jim změní život
z jednoho z nich udělá toho nejlepšího skláře na světě.
Já jsem Nick Uhas a tohle je Vyfouknutí.
Skláři, vítejte zpět v naší dílně.
Blahopřeji vám k postupu do finálové čtyřky.
Již podruhé.
Teď už není čas na průměrnost.
Rád bych se dostal do první trojky.
Teď mám tři vítězství a usiluju o čtvrté, páté a šesté vítězství.
Na konci soutěže vás čeká cena v hodnotě 60 000 dolarů
a stáž v Corningově muzeu skla.
Tato cena a titul Nejlepší sklář vystřelí jednoho z vás až na oběžnou dráhu.
Což nás přivádí k další výzvě.
Již od prvního startu družice v roce 1957
pozemšťany fascinovaly vzdálené galaxie,
a to se týká i dnešní speciální porotkyně, astrofyzičky RNDr. Marianne Maderové.
Astrofyzička? Takže ona prozkoumává vesmír pomocí dalekohledů a dat?
To je fakt hustý.
Přednášela na Mezinárodní vesmírné univerzitě ve Francii,
spolupracovala s NASA a hledala meteority v Antarktidě.
Jako dítě jsem hleděla k noční obloze v posvátné bázni z vesmíru.
Podnítilo to mou zvědavost a zažehlo mou představivost.
Pohled do vesmíru ve mně vyvolává velkou pokoru.
Cítíte spojení s velikostí.
Chceme, abyste v sobě probudili vnitřního miliardáře s vlastním raketoplánem
a vytvořili hvězdné dílo inspirované rozlehlostí, krásou a zázraky vesmíru.
Vesmír je velký. Je toho v něm hodně. Chci vyrobit všechno.
Můžeme se vydat doslova jakýmkoliv směrem.
Budeme u vás hodnotit design, koncepci a technické provedení.
Můžete se rozletět až do nebe. Chceme umění s velkým třeskem.
Bum!
Skláři, tohle je vaše mise.
Vítěz dnešní výzvy bude vyhlášen nejlepším foukačem.
Umělec, který nás neoslní, opustí naši sklářskou dílnu navždy.
Skláři, připravte se na start.
Na tuhle výzvu budete mít čtyři hodiny. Čas vám začíná běžet teď.
NÁVRH
Vytvářím dílo inspirované formami života ze vzdálené galaxie.
Takže vyrábím mimozemskou mámu houbu,
která porodí mimozemské houbové miminko.
Představit si, co je ve vesmíru, dává prostor pro fantazii.
Proto je to tak vzrušující.
Vyrábím planetu, do které narazí měsíc.
Skrze chaos a zkázu přichází nový život a krása.
Tohle je pro mě výzva snů. Jsem z toho na větvi.
Miluju vesmír.
Vesmír mi asociuje rozlehlost.
Jistým zvláštním způsobem mě děsí, ale zároveň fascinuje.
Udělám lebku s planetkou uvnitř, která bude viditelná jen skrz oční důlky.
Chci odkázat na dobu, kdy jsme si mysleli, že je Země středem vesmíru.
Takže je to o filozofii naší lidské existence.
Můj design je planeta Země.
Bude viset ze stropu a bude se vznášet v prostoru.
Kdybych byl miliardář, asi bych nevozil penisy na jiné planety.
Radši bych utratil svoje peníze tady na zemi.
Země se musí točit dál.
TVORBA
Nejdřív potřebuju nějaké barevné tyče, ať můžeme vyrobit pruty.
Dělám sklo.
Jdeme na to.
Cítím se dobře. Vyhrál jsem poslední dvě výzvy. Chci se dál vézt na té vlně.
A tahle výzva je mi šitá na míru.
Nemůžu se dočkat, až začnu vyrábět vesmírnou veteš.
Když pomyslím na vesmír, přemýšlím o tom, co tam asi všechno je?
To je roztomilý.
Tenhle díl je mimozemšťan z jiného světa.
Bude to trochu sci-fi.
Jestli věřím na mimozemšťany? No samozřejmě!
Vyrábím planetu a teď přidávám mraky.
Nakonec na to naberu sklovinu a vyrobím kolem toho lebku.
Snad to klapne.
Každý den o sobě pochybuju.
V hlavě vám hlodá neodbytný hlásek. Myslím, že je to přirozené.
Tam a zpátky.
Vyrábím planetu, do které narazí měsíc.
Mohla byste mi říct něco o skle ve vesmíru?
Panebože. To je báječné téma.
Sklo ve vesmíru vzniká při obrovských srážkách.
Když třeba do planety narazí něco obrovského.
Vznikne tak velká síla, že dokáže roztavit kámen,
a to sklo se pak zachová.
- Super. - To je úžasný.
Jo.
Je úžasné si představovat, že jste součástí soukolí vesmíru.
Pokud ten stroj běží tak harmonicky, nikdy nemůžete být ve špatný čas
na špatném místě.
Jen lehce, jo.
Můj design je planeta Země zavěšená ze stropu.
Nahřej ty rohy.
Chci planetu Zemi trochu vyšperkovat.
Nevím, jak to dopadne, ale jdu do toho.
Katherine, co je to za sklo, se kterým pracuje Dan?
Říká se tomu dichroické sklo.
Má speciální povrch, a když se na něj podíváte, vidíte jednu barvu,
ale při pohledu skrz je to jiná barva.
- Fascinující. - Ano.
Myslím, že ho vymysleli pro okna raketoplánů.
- To dává logiku. - Dobrá práce.
Chci vytvořit houbového mimozemšťana skoro ve tvaru stromu,
ze kterého raší výrůstky.
Tak jo, dojdi mi pro tamten kus.
Myslím, že se mi ve výzvách tohohle typu daří,
protože se snažím myslet neortodoxně.
Vypadá to dost divně.
A to se mi líbí.
Krása.
Připravuju se na modelování lebky.
Lebky už jsem vyráběl. Je to oříšek.
Myslíte si, že je oblá, ale má členitý povrch a různé fazety.
Takže když se sklo roztaví,
opracovávám materiál korkem do tvaru hlavy.
Nemám úplně přesný plán, takže se řídím citem.
Měsíc jsem nikdy nevyráběl, ale vždycky jsem chtěl.
Musíme do něj udělat krátery.
Dělám ten měsíc z dost silného skla, takže když do něj vytlačím kráter
část materiálu se po obvodu vytlačí zpět a vznikne takový…
kráterovitý tvar.
Měsíc Johna Sharvina vypadá skvěle.
Sharvin, kdo by to řekl? Tichá voda!
V téhle soutěži je velký stres.
Nepředstavoval jsem si, že budu ve finálové čtyřce.
Katherine, dnes pošleme jednoho ze soutěžících domů.
Jaký to na něj podle vás bude mít psychický dopad
tak blízko před koncem soutěže?
Snad ne příliš zdrcující. Všichni si vedli výborně, když se dostali tak daleko.
Mám pocit, že se do té situace umím vžít.
Před pár lety jsem chtěla být astronautka a dostala se docela daleko.
Samozřejmě jsem byla hodně zklamaná, když jsem to nedotáhla do konce,
ale za ta léta jsem dostala radu od několika astronautů.
Všichni říkají, že když máte nějaký velký a smělý cíl,
užijte si i cestu k němu.
Účast v téhle soutěži je zadostiučinění za moji dosavadní práci
i za věci, které jsou stále v regálech a v galeriích a ještě se neprodaly,
ale vím, že to nedělám zbytečně.
Otoč.
Ráda bych se dostala do první trojky.
Chci tu soutěž opravdu vyhrát, i kdybych měla být na pokraji sil.
Během dospívání i celého života jsem čelila spoustě kritiky.
Rozhodně mě podceňovali.
Boží!
To je fakt roztomilý.
ZBÝVAJÍCÍ ČAS 2 HODINY
Teď pracuju na planetě Zemi.
Vystřihl jsem si šablony pro kontinenty.
A skrze sítko nasypeme na keramickou desku obalovačku
a pak ji roztavíme v roztáčecí pícce rozehřáté na 570 stupňů Celsia,
až se prášek spojí do tvarů kontinentů.
Ty pak nabalím na povrch baňky.
Fajn.
Je to ošidné. Je to dost horké, aby se to chytlo,
ale i dost křehké, aby se to rozbilo.
Povedlo se. To bylo to nejtěžší.
Ale starosti nekončí.
Zapomněl jsem se zmínit, že to bude velké?
Vyrobil jsem měsíc. Teď musím vyrobit opravdu velkou planetu.
Chlapi kolem dělají samé velké věci.
Otoč.
Já radši pracuju v malém měřítku.
Jen proto, že je něco velké, to nemusí být nutně lepší.
Zbývá nám hodina!
Zdravím, Katherine.
Vypadá to, že máte v rukou celý svět.
Snažím se.
Jsme už v dost pokročilé fázi soutěže.
Jste odříznutý od svých dětí a rodiny. Doléhá to na vás ?
Není to lehké. Stýská se mi po nich.
Hlavně po ženě a dětech. Bojuju tady i za ně.
Kdyby moje žena Christine nehlídala rodinný krb, nemohl bych sem přijet.
Bez obětí, které přinesla, bych tu dnes nebyl.
Tak jo.
Nemluvte o mé ženě Christine, pokud neříkáte, že je svatá!
Dobrá práce.
- Šlo to hladce. - Jo. Paráda.
Nejdřív to drž tváří dolů.
Otoč to trochu. Otoč.
Když jsem posypal lebku barvou, neviděl jsem tu planetu,
takže se snažím vyčistit oči od toho bílého prášku, aby skrz ně bylo vidět.
V životě jsem se tak nesnažil nespálit barvu. Nevím, co s tím mám dělat.
Snažím se najít jiné řešení. Uvažuju, že do hlavy umístím čočku.
Nejdůležitější je, aby byla vidět ta planeta.
Všechno jde šejdrem, musíme to vzít za správný konec.
Zbývá půl hodiny! Pouhých 30 minut!
Necháme ten měsíc narazit do planety.
Tohle je ta zábavná část, ale zároveň i děsivá.
Musím soustředit žár tam, kam chci dát ten měsíc. Chce to hodně rozehřát.
Foukni trochu.
Chce to správně načasovat. Jestli se to rozbije, jsem v háji. Smím to říct?
Foukej.
Dobrý.
Vypadá to skvěle.
Je to poslední kousek celé skládačky.
Držíš to celé?
Máme vyrobenou planetu Zemi. Teď točíme rondel na výrobu hvězd.
Myslím, že to musí být velký rondel.
Vzhledem k velikosti Země. Je tu přece řeč o vesmíru.
Zplošti mi trochu ten okraj.
Když točíme rondel,
musí být dostatečně horký, aby se zploštil a roztáhl pomocí odstředivé síly.
Když nebude dost horký, budou na něm hrboly. Máme jen jeden pokus.
Myslím, že už je placatý dost.
Čím silněji točím, tím je rondel placatější a tenčí.
A už je v chlaďáku.
- Paráda. - Pecka.
Jenomže mi v té chladicí peci praskl. Bylo tam moc chladno.
Myslím, že se to dá slepit. Alespoň doufám.
Zbývá patnáct minut!
Pokud vím, Dan je hotový a časový limit ještě nevypršel.
Snažím se to stihnout.
Nahřát, prosím.
Máme hotovo, ale ještě nám zbývá čas,
takže vyrábím družici.
Hezky klidně.
Pojď sem a střihni mi to z téhle strany, ano?
V čase, který mi zbývá, vyrábím terén, na kterém ta rostlina žije.
Jo, šmikni to. To je v pohodě.
Zbožňuju vytahování sklářské lžíce z pece. Mám přitom pocit síly.
Krása.
Tohle je posledních pět minut! Zbývá pět minut!
Fůra času.
Vypadá to celkem dobře.
Otoč to ke mně. Ke mně.
Drž to.
Jo. A je to.
Je to dobrý.
- Hezký. - Krása!
Jo!
Nádhera!
PREZENTACE
Měli jsme vytvořit dílo inspirované rozlehlostí a majestátností vesmíru.
Jsem spokojený.
Dneska šlo všechno fakt dobře. Jsem v sedmém nebi.
Snad porotci uvidí, že jsem do toho vložil myšlenku.
Není to jen obří zavěšená zeměkoule, to dílo vypráví příběh.
Tohle kousek podtrhuje moje sochařské schopnosti,
můj cit pro barvu a mou rozvinutou fantazii.
Nebyl jsem si jist, jak to dopadne, a jsem rád, že se to blíží původní představě.
Mám z toho radost.
Vítejte na nejzazší hranici finálové čtyřky.
Začneme dílem Johna Sharvina.
Marianne, vypadáte naprosto v euforii.
Asi byste měla začít.
Vznik planet a kolize je dynamický a mocný proces.
Cítím z toho pohyb. Ten náraz je skutečný.
Předpokládám, že tyhle části znázorňují,
jak planeta vybuchuje následkem dopadu asteroidu.
Přesně tak! Úplně cítíte tu tlakovou vlnu, která se šíří celou planetou.
Myslím, že byl skvělý nápad dát dospodu tu zářivou barvu.
Prosvítá v trhlinách a akcentuje pocit, že se planeta rozpadá.
Když vidím ty oranžové kousky, představuju si, jak se tam tvoří láva.
Ještě jsme se nezmínili o té družici.
Ta družice tomuhle dílu hodně přidává, upřímně.
Dodává mu planetární kontext.
Ale člověk musí být opravdu machr, aby to nevypadalo jako z animáče.
A tohle v sobě ten ráz animáče trochu má.
Jo, ten design úplně nekoresponduje s realismem té planety.
Tohle je Danova Matka Země.
Dan prosí, abychom nečekali dalších 26 000 let, než se k ní začneme chovat s úctou.
Líbí se mi to umělecké stanovisko.
Mně se také líbí myšlenka, že bychom měli naši planetu chránit.
Jo! Je tu prvek křehkosti. Je ze skla.
Myslím, že Dan měl s tímhle dílem velké ambice.
Vidím, že vyrobil rondel. Očividně mu praskl.
Rondel se dá vyrobit rychle. Mohl to předělat. Je to rušivé.
Mně se na tom nejvíc líbí, že na hvězdy použil čiré sklo,
takže světlo může prosvítit tu černou clonu.
Svým způsobem to připravuje scénu pro samotnou planetu Zemi.
Ale Dan zde také pro ty vodní plochy použil dichroické sklo.
- Má hodně specifický vzhled. - Jo.
Ta modrá vypadá úplně jako oceán. Vypadá to fantasticky.
Funguje to dobře. Ale další části jsou fialové a růžové.
Pustil se tu do rizika. Nejsem si jistá, že se mu vyplatilo.
Tohle je lebka Johna Morana.
„V průběhu dějin jsme se dívali na oblohu a dumali o své existenci.
Toto dílo znázorňuje hledání smyslu.“
U tohohle díla mě oslovují dvě klíčové věci.
Napřed uvidíte tu neuvěřitelnou lebku. A když se jí podíváte skrz čelo,
uvidíte něco, co vypadá jako mlhovina, kde se možná rodí hvězdy.
Je to opravdu krásné.
Při modelování té lebky odvedl skvělou práci.
V tom s vámi nejsem zajedno. Ne.
Ne.
Podle mě ta lebka ujde.
Sakra.
Co?
Trochu drsné.
Vím, že měl původně v plánu, že tu planetu uvnitř uvidíme,
když se podíváme skrz oční důlky.
Je náročné to všechno správně umístit,
aby to nakonec fungovalo. Ale jinak myslím odvedl skvělou práci.
Tohle je Minhiino dílo. „Představte si život v daleké galaxii,
kde pučící rostlinný život produkuje bezobratlé pokračovatele druhu.
Pokud se vypravíme dost daleko do hlubin vesmíru, co tam najdeme?“
Vím, že se ke konci Minhi rozhodla vyrobit jako podstavec tuhle louži.
Bylo to nezbytné?
V porovnání s ostatními kusy to vypadá trochu odfláknutě.
Zdá se, že jim věnovala větší péči.
Podle mě jsou to krátery.
Když si představíte jiné planety, jsou obvykle plné kráterů.
Mě to tedy vtahuje do představy, že jsme na jiné planetě.
Pro mě je to v tomhle díle jediná věc, která mi připomíná vesmír.
Jo. Vlastně si myslím, že je to dost důležitá součást.
Bez toho bych si mohla třeba myslet, že jsme na dně oceánu.
Jen se trochu divím tomu výběru barev, té paletě, kterou použila.
Taky nevím, jestli se mi ta barva líbí, nebo ne.
Zdá se, že máme na soutěžící pár otázek. Zavoláme si je?
- Jdeme na to. - Dobře.
Je to skvělý pocit, být v soutěži tak daleko,
ale zároveň mám strach. Ještě nechci skončit.
Myslím, že moje dílo je opravdu silné, ale to jsou i ostatní výtvory.
Snažím se jen zachovat klid.
Ale vře to ve mně a zvedá se mi žaludek. Netuším, co se stane.
V téhle výzvě jste měli vytvořit umělecké dílo inspirované vesmírem.
Skutečně mě ohromila rozmanitost vašich výtvorů.
Od Matky Země, přes vznik planety a astrobiologii,
až po lidskou představivost. Byla jsem nadšená.
Minhi, řekněte nám něco o té mimozemské formě života.
Chtěla jsem vytvořit příběh, který probudí lidskou fantazii. Jaké by to asi bylo,
kdybychom opravdu našli život v jiné galaxii nebo dokonce v jiném vesmíru?
Prozradíte nám, co vás inspirovalo k výběru barev
a možná i k těm tvarům?
Představila jsem si tvora, možná křížence mezi rostlinou a zvířetem.
Něco jiného, než co jsme dosud viděli.
Snažila jsem se použít studené barvy inspirované polární září
a světly na obloze.
- Díky, Minhi. - Děkuju.
Johne Sharvine.
Já jsem velice ocenila ten dynamický náboj.
Rozhodně jsem z toho měla pocit pohybu.
Vznik planety. To je hlavní teorie pro to, jak vznikl náš Měsíc, nárazem.
- Takže jsem to opravdu ocenila. - Díky.
Dane.
Zdá se, že jste měl technické obtíže.
- Jo. - Chcete o tom mluvit?
Jo. Harmonie vesmíru by nebyla úplná bez teorie chaosu.
Chaos trošku byl.
Ale člověk musí zatnout zuby.
Jsem rád, že jsem to spravil. Rád bych to udělal ještě desetkrát.
Ale měl jsem jen jeden pokus.
- Uvažoval jste, že ten rondel vynecháte? - Ne, nebyla by to kompletní vize.
- Díky, Dane. - Jo.
Johne Morane.
Vyšlo to dílo technicky tak, jak jste chtěl?
Ne přesně tak, jak jsem chtěl.
Doufal jsem, že ta planeta bude jasněji vidět v oku.
Ale i tak ji v té v lebce můžete najít. Jsem spokojený.
Proč jste si vybral lebku?
Lebka pro mě představuje lidstvo v průběhu dějin.
Má v sobě konečnost. Není to jen naše přítomnost, ale i minulost a budoucnost.
Proto jsem chtěl použít lebku jako symbol.
- Díky, Johne. - Děkuju.
Děkujeme vám. Teď se chvíli poradíme.
Teď už se nemůžete schovat ve smečce.
Buď jdete domů, nebo vyhrajete.
Stát v té řadě je dost stresující. Já rád strhávám náplast rovnou.
Prostě to chci vědět.
Ten koncept se mi moc líbil.
Ale provedení možná nedopadlo podle původních představ.
Momentálně opravdu netuším, jestli tu zůstanu, nebo ne.
Mohli odvést lepší práci. Tomu konceptu by to hodně pomohlo.
Jestli vypadnu, budu si připadat neschopná.
Díky za trpělivost. Jeden ze soutěžících vytvořil dílo z jiného světa.
A přitom mělo dotažený koncept, design i technické provedení. Nejlepší foukač je…
John Moran.
Gratuluju.
Děkuju.
Jsem nadšený. Tohle je moje čtvrté vítězství, což jsem nečekal.
Jsem v extázi.
Je těžké vidět, jak pořád vyhrává, zatímco já stojím vedle něj a nevyhrávám.
Gratuluju, Johne.
Pořád se ucházíte o hlavní cenu a titul Nejlepšího skláře.
Děkuju.
Bohužel pro jednoho z vás dnes planety nebyly v konjunkci.
Soutěžící, který nás dnes neoslnil, je…
Dan.
Jedu domů, děti.
Díky.
- Dane. - Mějte se.
- Hodně štěstí. - Díky, kamaráde.
Dan je skvělý přítel, skvělý sklář.
Znova jsme se tu sblížili. Je mi líto, že odchází.
Užil jsem si to tu. Potkal jsem skvělé lidi.
Chtěl jsem dojít dál, ale jsem na sebe hrdý.
Hecnul jsem se. Kvůli tomu jsem tu byl.
Díky tomu člověk roste, když přijímá výzvy. Víc si nemůžete přát.
Finálová trojka. Jste v ní.
- Jo. - Jo.
Zdráhám se tomu uvěřit a těším se na další kolo.
Vím, že to byla dlouhá a vyčerpávající cesta, ale jste už hodně blízko.
Od finále mě dělí jediná výzva? No ty kráso!
Překlad titulků: Petr Putna