Kast sand, kalk og soda inn i en 2000 graders Fahrenheit-smelteovn,
og du får flytende glass.
Dyktige glassblåsere samler smelteblandingen i hule rør.
Når de blåser, danner glasset en boble som kan formes.
Verktøy og teknikk stammer fra romertiden, men vi er i ferd med
å øke varmen.
Vi er i Nord-Amerikas største glasshytte
for å se ti særegne kunstnere
bekjempe ild med ild.
Og nå begynner moroa.
Stort eller hjem.
Og med stor risiko...
Herregud.
-Hvil på benken. -Jeg går alltid sterkt ut.
...stor belønning.
Ja, baby.
Overlever de vår glødende konkurranse, vinner de en livsendrende premiepakke
som vil etablere dem over hele verden som Best i Glass.
Jeg heter Nick Uhas, og dette er Blown Away.
Glassblåsere, velkommen tilbake i glasshytta.
Gratulerer med å ha kommet til de siste fire…
igjen.
Det er ikke rom for middelmådighet nå.
Jeg vil gjerne komme til topp tre.
Jeg har tre seire nå, og jeg ser etter en fjerde, femte og sjette seier.
På slutten av konkurransen er det en premiepakke på 60 000 dollar,
inkludert et opphold på Corning Museum of Glass.
Med premien og tittelen Best i Glass vil en av dere være i den syvende himmel.
Det fører oss til neste utfordring.
Siden den første satellittutskytingen i 1957
har jordboere vært fascinert av galakser langt unna,
deriblant dagens gjestevurderer, romforsker, dr. Marianne Mader.
Romforsker? Får hun utforske rommet via teleskoper og data?
Det er så kult.
Hun har undervist ved Romuniversitetet i Frankrike,
samarbeidet med NASA og jaktet på meteoritter i Antarktis.
Som barn husker jeg at jeg så opp på himmelen i ærefrykt for universet.
Det næret min nysgjerrighet og utløste min fantasi.
Noe av det mest ydmykende er å se ut i rommet.
Man føler tilknytning til storhet.
Vi vil at du skal kanalisere din indre milliardær med din egen romferge
og skape stjernekunstverk inspirert av verdensrommets storhet og skjønnhet.
Rommet er stort. Det er mye der. Jeg vil lage alt.
Vi kan ta dette i enhver retning.
Vi skal vurdere deres arbeid på design, konsept og tekniske ferdigheter.
Himmelen er grensen for denne. Vi vil ha kunst som leverer et stort smell.
Bang.
Glassblåsere, dette er deres oppdrag.
Vinneren blir utnevnt til "Best in Blow".
Kunstneren som ikke imponerer, vil bli eliminert og må forlate glasshytta.
Glassblåsere, gjør klar til oppskyting.
Dere får fire timer på denne utfordringen. Tiden begynner nå.
DESIGNE
Jeg lager et verk som er inspirert av livsformer på en galakse langt unna.
Jeg lager en soppromvesen-mamma
som føder en liten soppromvesen-baby.
Det er åpent for fantasien det som er der ute.
Det er det som gjør det så spennende.
Jeg lager en planet med en måne som krasjer inn i den.
Gjennom kaos og ødeleggelse kommer nytt liv og skjønnhet.
Dette er drømmeutfordringen. Den oppildner meg.
Jeg elsker rommet.
Med rom tenker jeg på storhet.
På en rar måte skremmer det meg, men det fascinerer meg også.
Jeg lager en skalle med en planet inni som du bare kan se gjennom øyehull.
På et tidspunkt trodde vi at jorda var universets sentrum.
Det handler om filosofien om vår eksistens som mennesker.
Mitt design er planeten Jorda.
Den henger ned fra taket, flyter i rommet.
Hvis jeg var milliardær, ville jeg nok ikke ha fløyet peniser til andre planeter.
Jeg kunne bruke pengene her på jorda.
Jorda må snurre videre.
SKAPE
Det første jeg trenger, er stavfarge, så vi kan lage strenger.
Lager glass
La oss gjøre det
Jeg føler meg vel. Vant de to siste. Jeg vil fortsatt ri på den bølgen.
Denne utfordringen passer meg perfekt.
Jeg gleder meg til å lage litt romgreier.
Når jeg tenker på rommet, tenker jeg på det som fins der ute.
Det er så søtt.
Dette er et utenomjordisk romvesen.
Jeg gjør det litt sci-fi.
Tror jeg på romvesener? Selvsagt gjør jeg det.
Jeg lager en planet, og nå legger jeg til skyer.
Til slutt samler jeg over den og lager skallen rundt.
Håper det funker.
Jeg tviler på meg selv.
Den lille stemmen i hodet som tærer. Det er naturlig, tror jeg.
Frem og tilbake.
Jeg lager en planet, og denne månen kommer til å krasje inn i den.
Jeg vil gjerne at du forteller meg om glass i rommet.
Herregud. Dette er et kult emne.
Måten man får glass på i rommet er at man har disse utrolige sammenstøtene.
La oss si at noe krasjer inn i en planet.
Den kraften er så sterk at den kan smelte stein,
og da får man bevart glasset.
-Kult. -Fantastisk.
Ja.
Fantastisk å tenke på hvordan man er en del av universets tannhjul.
Man kan aldri være på feil sted til feil tid
hvis denne maskinen går så harmonisk.
Lett. Lettere, ja.
Mitt design er en jord opphengt i taket.
Du får hjørnene.
Jeg vil virkelig ha litt bling på denne jorda.
Uviss reaksjon, men jeg gjør det.
Katherine, hva er det glasset som Dan bruker?
Det kalles dikroisk glass.
Det har en film på seg, så når man ser på det, reflekteres én farge,
men ser men gjennom det, er det en annen.
-Fascinerende. -Så bra.
Jeg tror det ble utviklet for vinduer i romferger.
-Det gir faktisk mye mening. -Bra jobba.
GJENVÆRENDE TID 3 TIMER
Jeg vil skape dette nesten trelignende
soppromvesenet som skyter spirer.
Ok, ta den biten.
Jeg tror jeg trives under utfordringer som denne
fordi jeg er tilbøyelig til å tenke ukonvensjonelt.
Den ser ganske rar ut.
På en god måte.
Jeg elsker det.
Jeg bygger opp for å skulptere skallen.
Jeg har laget skaller før. Det er vanskelig.
Du tror den er rund, men den har overflater og fasetter.
Så når jeg har smeltet glasset,
skyver jeg materialet rundt med korkene for å forme hodet.
Jeg har ingen plan på forhånd, så jeg føler meg frem underveis.
Har aldri laget en måne. Har alltid ønsket å lage en.
Vi må ha noen kratere her.
Jeg gjør månen ganske tykk, så når jeg skyver disse kratrene inn,
vil den skyve ut noe av materialet rundt og lage denne, som…
kraterform.
John Sharvins måne ser kul ut.
Sharvin, hvem visste det? Den sovende!
Det er mye press i denne konkurransen.
Jeg så ikke for meg at jeg var i de fire siste.
Katherine, vi sender én av disse kunstnerne hjem i dag.
Hvordan tror du det vil påvirke dem følelsesmessig,
så nær slutten på konkurransen?
Jeg håper det ikke er ødeleggende. Alle har gjort det så bra for å komme så langt.
Jeg kan forholde meg til situasjonen.
Jeg søkte om å bli astronaut for noen år siden, og jeg kom ganske langt.
Selvsagt var det skuffende å ikke komme til slutten,
men i årenes løp har jeg fått råd fra mange astronauter.
Det alle sier er at når du satser på det store, eventyrlige målet,
sørg for å elske det du gjør underveis.
Å delta i konkurransen er godtgjørelse for ting jeg har gjort,
alt jeg har gjort som fortsatt ligger i hyllene, og ting som ikke ble solgt.
Jeg har en grunn til å gjøre det.
Snu.
Jeg vil være blant de tre beste.
Jeg vil virkelig vinne dette, helt til jeg presser meg selv til utmattelse.
Jeg har møtt mye kritikk i mitt liv.
Jeg har definitivt blitt undervurdert.
Fantastisk.
Den er så søt.
GJENVÆRENDE TID 2 TIMER
Jeg jobber med planeten Jorda.
Jeg har laget et templat av kontinentene.
Vi tar en sikt og bygger opp glasspulver og fritter på en keramisk plate,
og så flasher vi det i gloryhullet for å nå 1050 grader Fahrenheit
og smelter pulverne inn i kontinentformene.
Så ruller jeg den på utsiden av boblen.
Fint.
Den er spinkel. Den er varm nok til å tas opp
og fortsatt skjør nok til å knekkes.
Har den. Det var den vanskelige delen.
Men bekymringen er der.
Nevnte jeg ikke at dette blir stort?
Jeg har laget månen. Nå er det på tide å lage en stor planet.
Karene rundt meg lager store ting.
Snu.
Jeg er tilbøyelig til å jobbe i liten skala.
At den er stor gjør den ikke nødvendigvis bedre.
Vi har én time igjen!
Vi har én time igjen.
Hei, Katrine.
Ser ut som du har hele verden i hendene.
Jeg prøver.
Vi er ganske dypt inne i konkurransen.
Du er borte fra unger og familie. Hvordan påvirker det deg?
Det er ikke lett. Jeg savner folka mine.
Særlig kone og unger. Jeg er her og kjemper for dem også.
Hadde ikke kona mi, Christina holdt fortet, kunne jeg ikke ha kommet hit.
Jeg hadde ikke vært her uten ofrene hun har gjort.
Ja vel.
Ikke snakk om Christine om du ikke sier at hun er en helgen!
Bra jobba.
-Superglatt. -Ja. Fantastisk.
Hold den med ansiktet ned først.
Vend litt. Vend.
Når jeg sikter farge utenfor skallen, ser jeg ikke planeten,
så jeg prøver å fjerne det hvite pulveret i øynene, så det er vinduer.
Har aldri slitt så mye for ikke å brenne farge. Hva skal jeg gjøre med det?
Jeg prøver å finne en annen løsning. Tenker på å lage en linse i hodet.
Det er viktig at denne planeten er synlig.
Alt går galt, så la oss komme på sporet.
Det er en halv time igjen i utfordringen! Bare 30 minutter!
Vi skal få månen til å krasje inn i planeten.
Dette er det morsomme, men det er også det skumle.
Må fokusere varmen der jeg vil at månen skal gå. Jeg må få den varm.
Blås litt.
Jeg må få timingen riktig. Sprekker det, er jeg solgt. Kan jeg si det?
Blås blås, blås.
Vi er flinke.
Det ser flott ut.
Den siste biten i hele dette puslespillet.
Hele greia. Har du den?
Vi har laget Jorda. Vi starter rondellen for å lage stjernene.
Jeg føler at det må være en stor rondell.
Med tanke på Jordas målestokk. Vi snakker om rommet.
Røre litt på leppa.
Når vi åpner rondellen,
må den være varm nok, så alt blir flatt og sprer seg med sentrifugalkraften.
Hvis det ikke er varmt nok, får du humper i rondellen. Vi har én sjanse.
Den er flat, jeg er ganske sikker.
Jo hardere jeg spinner, jo flatere og tynnere brer den seg ut.
Vi får verket i boksen.
-Kult. Bra. -Mål.
Men rondellen min sprakk i tørkeovnen. Den ble litt for kald.
Jeg tror den kan limes. Det er det jeg håper.
Femten minutter igjen!
Så vidt jeg kan se, er Dan ferdig, og det er fortsatt tid igjen.
Prøver å komme gjennom.
Flash den for meg.
Vi er ferdige, men vi har fortsatt litt tid igjen,
så jeg lager en satellitt.
Pent og rolig.
Kom hit bort og trim fra denne siden, ok?
Med tiden jeg har igjen, lager jeg terrenget som plantelivet lever av.
Ja, knip den av. Den er fin.
Jeg elsker å trekke ting ut av ovnen. Det er det beste. Det føles så mektig.
Strålende.
Dette er dine siste fem minutter! Fem minutter igjen!
Rikelig med tid.
Ser ganske bra ut.
Vend mot meg. Mot meg.
Vent litt.
Ja. Sånn, ja.
Så bra.
-Flott. -Nydelig!
Ja!
Vakkert!
PRESENTERE
Vi måtte lage et kunstverk inspirert av verdensrommets majestetiske endeløshet.
Jeg er fornøyd med mitt siste verk. Alt gikk veldig bra. Jeg er henrykt.
Jeg håper vurdererne ser at det ligger tanke bak.
Det er ikke bare en klode som henger der. Den forteller en historie.
Dette verket viser frem mine skulpteringsevner,
mitt øye for farge og min fantasi.
Jeg ante ikke hvordan det ville gå, så jeg er glad den er nesten sånn jeg så den.
Jeg er stolt.
Velkommen til de siste fire-grensen.
Vi begynner med John Sharvins verk.
Marianne, du ser helt svimmel ut.
Jeg syns du bør snakke om dette først.
Planetformasjon og kollisjon er dynamiske, og den er mektig.
Det er bevegelse her. Det sammenstøtet er virkelig.
Jeg antar at det er det disse delene er,
at planeten eksploderer etter sammenstøtet med asteroiden.
Nettopp! Man føler en sjokkbølge, og den beveger seg gjennom hele planeten.
Han foretok et godt valg med den lyse fargen under.
Den dukker opp i sprekkene og belyser at planeten brytes fra hverandre.
Når jeg ser de oransje delene, ser jeg for meg smeltedannelse her.
Vi har ikke nevnt satellitten.
Satellitten føyer mye til dette verket.
Den gir en planetarisk kontekst.
Man må være virkelig god for at ting ikke skal se tegneserieaktig ut.
Det er litt tegneserie-aspekt ved dette.
Ja, designet matcher ikke helt verkets planetarisk realisme.
Dette er Dans Moder Jord.
Dan ber om at vi ikke venter 26 000 år før vi behandler vår mor med respekt.
Elsker kunstneruttalelsen.
Jeg elsker konseptet, et ønske om å beskytte og bevare det.
Ja! Det er en skjørhet. Og det er glass.
Jeg tror Dan hadde høye ambisjoner med dette verket.
Han lagde rondellen. Den er åpenbart sprukket.
Rondeller er raske å lage. Han kunne ha gjenskapt den. Det er distraherende.
Det jeg elsker mest ved dette er at han brukte klart glass til stjernene,
så lyset kan skinne gjennom det svarte rommet.
Det setter scenen for jorda.
Men Dan brukte også dikroisk glass her til havområdene.
-Det har et spesielt uttrykk. -Ja.
Det blå her, det ser ut som havet. Det ser utrolig ut.
Det fungerer bra der. Men andre områder er lilla og rosa.
Det var en sjanse han tok. Uvisst om det lønte seg.
Dette er John Morans skalle.
"Gjennom historien har vi sett mot himmelen og lurt på tilværelsen.
Dette verket illustrerer søken etter mening."
To viktige ting gir gjenklang hos meg.
Man ser denne utrolige hodeskallen. Og når man ser gjennom toppen,
ser man det jeg ser som en stjernetåke, kanskje der stjerner blir født.
Det er så vakkert.
Han har gjort en fantastisk jobb med å skulptere skallen.
Jeg er ikke enig. Nei.
Nei.
Det er en ok skalle.
Au da.
Hva?
Så grell.
Jeg vet at hans plan var at vi skulle se gjennom én av øyehulene
for å se planeten inni.
Det er utfordrende å få alt det riktig plassert
og få det til å fungere til slutt. Jeg syns ellers han har gjort en god jobb.
Dette er Minhis verk. "Tenk deg livet i en fjern galakse,
der spirende planteliv produserer virvelløse dyr for å videreføre sin art.
Hvis vi reiser langt nok inn i rommets endeløshet, hva finner vi?"
Jeg vet at mot slutten, bestemte Minhi seg for å lage en pølbase.
Er det nødvendig?
Det ser kanskje litt rotete ut i forhold til andre aspekter
som hun har vært litt mer detaljert om.
Etter min mening er det kraterfylt.
Når man tenker på andre planeter, er de vanligvis fulle av kratere.
Det får meg til å meg tro at vi er på en annen planet.
For meg er det det eneste som snakker om rom i dette verket.
Ja. Jeg tror faktisk at det er en viktig del av det.
Hvis den ikke var der, kunne jeg trodd at vi var i dyphavet.
Jeg er nysgjerrig på fargevalget, paletten hun bruker her.
Jeg vet ikke om jeg liker fargen, eller ikke.
Vi har visst spørsmål til glassblåserne. Skal vi få dem inn?
-Vi gjøre det. -Greit.
Det føles så godt å være på dette punktet i konkurransen,
det er også skremmende. Jeg er ikke klar til å dra.
Jeg syns mitt verk er veldig sterkt, men det er alle andres også.
Jeg prøver bare å bevare roen.
Kroppen er i kaos, magen vender seg. Jeg aner ikke hva som vil skje.
Vi ba dere lage et kunstverk inspirert av rommet.
Jeg var imponert over mangfoldet i produktene.
Fra Moder Jord, til planetarisk formasjon til astrobiologi,
til menneskets tilstand og vår fantasi. Jeg elsket det.
Minhi, fortell oss om ditt romvesenliv.
Jeg ville skape en historie som stimulerte fantasien om hvordan det ville være.
Hva om vi fant liv i en annen galakse eller til og med i et annet univers?
Kan du snakke om hva som inspirerte deg til dine fargevalg,
og kanskje til og med dine former?
Jeg tenkte på et vesen, kanskje en krysning mellom planteliv og dyr.
Noe annet enn det vi har sett før.
Jeg prøvde å bruke kule farger, inspirert av nordlyset
og lysene på himmelen.
-Takk, Minhi. -Takk.
John Sharvin.
Jeg satte stor pris på det dynamiske aspektet.
Jeg hadde absolutt en bevegelsesfølelse.
Planetdannelse. Det er den fremste teorien om at månen ble dannet ved en kollisjon.
-Jeg satte virkelig pris på det. -Takk.
Dan.
Virker som om du hadde tekniske vansker.
-Ja. -Vil du snakke om det?
Ja. Universets harmoni ville ikke vært fullstendig uten kaosteori.
Jeg hadde noe av det.
Vi kan bare parere slagene.
Er glad for at det gikk sammen. Jeg vil lage det ti ganger til.
Men vi fikk én sjanse.
-Vurderte du å ikke ha rondellen? -Nei, det ville ikke vært hele visjonen.
-Takk, Dan. -Ja.
John Moran.
Gikk dette slik du ønsket?
Ikke helt som jeg ønsket.
Jeg håpet å se planeten litt tydeligere i øyet.
Men du oppdager det i skallen. Jeg er fornøyd med det.
Hvorfor valgte du en hodeskalle?
Skallen representerer menneskeheten gjennom historien.
Den har denne begrensningen. Det er ikke bare vår nåtid, men vår fortid og fremtid.
Det var derfor jeg ville bruke skallen som bilde.
-Takk, John. -Takk.
Takk. Vi tar en stund til å diskutere.
Intet skjul nå. Ingen midt i flokken.
Du drar enten hjem eller vinner.
Det er stressende å stå på rekke. Jeg er en "riv av plasteret" -type.
Jeg vil bare vite det.
Jeg elsket konseptet.
Men utførelsen skjedde kanskje ikke slik de håpet.
På dette tidspunktet aner jeg ikke om jeg blir eller ikke.
De kunne gjort en bedre jobb. Det hadde hjulpet konseptet mye.
Hvis jeg blir eliminert, vil jeg føle meg som en fiasko.
Takk for at dere ventet. Én kunstner skapte et verk som var helt hinsides.
Basert på konsept, design og tekniske ferdigheter, går Best in Blow til…
John Moran.
Gratulerer.
Takk.
Dette er min fjerde seier, og jeg forventet det ikke.
Jeg er i ekstase.
Det er vondt å se at han vinner mens jeg står ved siden av og ikke vinner.
Gratulerer, John.
Du er fortsatt med i jakten på hovedpremien og tittelen Best i Glass.
Takk.
For én av dere stilte ikke planetene seg på rekke i dag.
Kunstneren som ikke blåste oss bort er...
Dan.
Jeg kommer hjem.
Takk.
-Dan. -Vi ses.
-Lykke til. -Takk, kompis.
Dan er en god venn, en god glassblåser.
Han trakk oss sammen. Jeg er lei for å se ham dra.
Jeg hadde det fint. Jeg traff noen flotte folk.
Jeg ville gå lenger, men jeg er stolt.
Jeg presset meg selv. Det er det jeg kom for å gjøre.
Det er sånn du vokser, utfordrer deg selv. Det er alt du kan be om.
Topp tre. Dere klarte det!
-Jepp. -Ja.
Kan ikke tro at han er borte. Gleder meg til den neste.
Jeg vet det har vært en lang, slitsom reise, men dere er så nær.
Én utfordring unna finalen? Fytterakkern.
Tekst: Øystein Johansen