Blanda sand, kalksten och natriumkarbonat i en ugn på 1 100 C
så får du flytande glas.
Skickliga glasblåsare samlar glas på metallrör,
och när de blåser bildas en bubbla de kan forma och skulptera.
Verktyg och arbetssätt har rötter i romartid, men nu höjer vi temperaturen.
Vi är tillbaka i Nordamerikas största glashytta, där vi får se tio konstnärer…
…möta eld med eld.
Nu börjar det roliga.
Vinn eller försvinn.
Och vågar man mycket…
Herregud.
Upp på bänken! Jag satsar alltid fullt ut.
…vinner man mycket.
Där satt den!
Den som klarar vår eldfängda tävling vinner ett pris som förändrar deras liv,
och gör sig ett namn världen över som Glasmästare.
Jag heter Nick Uhas, och det här är Blown Away.
Glasblåsare! Välkomna tillbaka till hyttan.
Och grattis till att ha klarat er till de sista fyra.
Igen.
Det finns inget utrymme att vara medioker.
Jag vill till topp tre.
Jag har vunnit tre gånger och hoppas på vinst fyra, fem och sex.
I slutet av tävlingen väntar ett prispaket värt $60 000
där det ingår en tjänst vid Corning Museum of Glass.
Med det priset och titeln "Glasmästare" kommer en av er att vara upprymd.
Vilket för oss till nästa deltävling.
Sen den första raketuppskjutningen 1957
har jordbor fascinerats av galaxer långt, långt bort.
En av dem är dagens gästdomare, rymdforskaren dr Marianne Mader.
"Rymdforskare"? Får hon utforska rymden med hjälp av teleskop och data?
Det är så coolt!
Hon har föreläst vid International Space University,
samarbetat med NASA och jagat meteoriter i Antarktis.
Jag minns hur jag som barn såg på himlen i vördnad inför universum.
Det väckte min nyfikenhet och närde min fantasi.
Man känner verkligen ödmjukhet när man ser ut i rymden.
Man känner kopplingen till storhet.
Nu vill vi att ni kanaliserar er inre miljardär med egen rymdfärja
och inspirerade av rymdens storhet, skönhet och under skapar ett konstverk.
Rymden är stor, det finns mycket där. Jag vill göra allt!
Det här kan dra vart som helst.
Ni kommer att utvärderas utifrån design, koncept och teknisk skicklighet.
Här kan ni sikta mot stjärnorna. Vi söker konst som skapar en Big Bang.
Pang.
Glasblåsare: Det här är ert uppdrag.
Deltävlingens vinnare får titeln Bästa blåsare.
Konstnären som inte imponerar på oss slås ut och måste lämna hyttan.
Glasblåsare: Gör er redo för uppskjutning.
Ni får fyra timmar på er, och klockan startar nu.
Jag skapar ett verk med inspiration från livsformer i en avlägsen galax.
Jag ska göra en svamprymding till mamma
som föder en liten svamprymding-bebis.
Man kan ju fantisera fritt om vad som finns där ute.
Det är väl det som gör det så spännande.
Jag gör en planet med en måne som kraschar in i den.
Genom kaos och förödelse kommer nytt liv och skönhet.
Det här är typ min drömuppgift. Jag är så taggad.
Jag älskar rymden.
Apropå rymden tänker jag "oändlighet".
och på nåt märkligt sätt både skrämmer och fascinerar det mig.
Jag ska göra ett kranium med en planet inuti som man bara ser genom ögonhålorna.
Jag vill ta upp att vi en gång i tiden trodde att jorden var universums mitt.
Det tar upp filosofin kring vår existens som människor.
Min design är planeten jorden, hängd i taket, svävande i rymden.
Vore jag miljardär skulle jag nog inte flyga penisar till andra planeter.
Jag skulle satsa mina pengar här på jorden.
Jorden måste snurra på.
SKAPA
Först måste du hämta färgtappar så att jag kan dra trådar.
Jag gör glas.
Nu kör vi!
Det känns bra, jag vann de två sista deltävlingarna och vill fortsätta så.
Och det här är ju helt min grej.
Nu vill jag komma igång och göra rymdgrejer!
När jag tänker på rymden tänker jag på vad som kan finnas där.
Så gulligt.
Mitt verk är en utomjording.
Jag kör lite sci-fi här.
Tror jag att det finns utomjordingar? Så klart!
Jag gör en planet, och nu lägger jag på moln.
Sen tar jag anfång över planeten och gör skallen runt den. Hoppas att det går.
Jag tvivlar varje dag.
Den lilla rösten i huvudet är alltid där, det är väl naturligt.
Fram och tillbaka.
Jag gör en planet där månen kraschar in i den.
Berätta gärna för mig om glas i rymden.
Jösses, det är ett riktigt coolt ämne.
Glas uppstår i rymden genom helt otroliga nedslag.
Säg att nåt stort slår ned på en planet.
Det uppstår enorma krafter som kan smälta sten, och då skapas det glas.
-Coolt! -Helt underbart.
Japp!
Det är mäktigt att tänka sig att man ingår i universums kugghjul.
Man kan inte vara på fel plats vid fel tillfälle
om det här maskineriet går så harmoniskt.
Ljust. Ljusare, ja.
Mitt verk är planeten jorden som hänger från taket.
Hörnen också.
Jag vill verkligen få bling på jorden. Jag vet inte hur det blir, men jag kör.
Vad är det för glas Dan använder där?
Det kallas dikroiskt glas.
Det är en film på det som reflekterar en färg på ytan,
men ser man igenom det reflekteras en annan.
-Fascinerande. -Det räcker.
Jag tror att det togs fram till rymdfärjornas fönster.
-Det kan jag faktiskt tänka mig. -Bra jobbat.
Jag vill skapa en nästan trädliknande
svamp-utomjording som det växer ut kapslar ur.
Okej, då kan du hämta en bit.
Jag tror att jag kan stråla i uppgifter som den här,
eftersom jag brukar tänka utanför lådan.
Det ser rätt knäppt ut. På ett bra sätt.
Älskar't!
Jag börjar förbereda för skallen.
Jag har gjort kranier förr, och det är pyssligt.
Man tror att de är runda, men det är en massa ytor och vinklar.
Så när jag har ett anfång
pressar jag runt massa med korken för att forma huvudet.
Jag har inget planerat utan känner mig fram under arbetet.
Jag har alltid velat göra en måne.
Nu skapar vi kratrar.
Jag gör månen rätt tjock, så när jag gör kratrarna
pressas lite material ut runt hålet, så att det bildas en…
…kraterform.
John Sharvins måne ser cool ut.
Vem hade anat det om Sharvin?
Pressen är stor nu.
Jag såg mig inte som en av de fyra sista.
Vi kommer att skicka hem en av de här konstnärerna i dag.
Hur tror du att det påverkar dem emotionellt
när det är så nära finalen?
Jag hoppas att det inte knäcker dem. De har lyckats bra som nått så här långt.
Jag tycker att jag kan förstå läget.
För ett antal år sen sökte jag en tjänst som astronaut och kom rätt långt.
Det var så klart en besvikelse att inte klara sig ända fram,
men genom åren har jag fått råd från ett antal astronauter.
Och vad alla säger är att när man satsar mot högt ställda mål
måste man älska det man gör på vägen.
Mitt deltagande är ett rättfärdigande av saker jag gjort,
alla mina verk som fortfarande värmer hyllor, saker jag inte sålt.
Jag hade ett skäl att skapa dem.
Vänd!
Jag vill verkligen nå topp tre.
Jag vill verkligen vinna, så jag pressar mig själv till utmattning.
Jag har utstått en massa kritik under uppväxten, under hela mitt liv.
Man har helt klart undervärderat mig.
Mäktigt!
Så gulligt.
TID KVAR: TVÅ TIMMAR
Jag jobbar på planeten jorden.
Jag har gjort en mall för kontinenterna.
Sen sållar jag glaspulver och kross på en keramisk platta
och så åker det in i uppvärmningsugnen så att det blir 550 C
och färgerna smälter samman till kontinenternas former.
Sen rullar jag på det på utsidan av ämnet.
Fint.
Det är svårt, glaset är precis hett nog att ta och bräckligt nog att knäckas.
Där fick vi på det, det var det svåra.
Men oron är inte över.
Glömde jag att nämna att verket blir stort?
Månen är klar, då är det dags att göra en riktigt stor planet.
Killarna omkring mig gör stora grejer.
Vänd.
Jag brukar jobba i mindre skala.
Större saker är inte nödvändigtvis bättre.
Vi har en timme kvar!
En timme kvar!
Hej, Katherine.
-Du har visst hela världen i dina händer. -Man gör sitt bästa.
Vi har nått rätt långt i tävlingen.
Du har varit borta från familjen. Påverkar det dig?
Det är inte lätt, jag saknar mitt folk.
Och särskilt frun och barnen. Jag kämpar ju för dem också.
Höll inte min fru Christina ställningarna hade jag inte kunnat komma hit.
Utan hennes uppoffringar skulle jag inte vara här i dag.
Så där.
Man kan inte nämna min fru utan att säga att hon är ett helgon.
Bra jobbat!
-Smidigt. -Japp. Mäktigt.
Börja med ansiktet neråt.
Vänd lite, vänd.
När jag sållar färg på skallen ser jag inte planeten,
så jag försöker få bort pulvret från ögonen för att få fram fönster.
Jag har aldrig förr kämpat så för att inte bränna färg. Vad ska jag göra?
Jag försöker hitta en annan lösning, kanske sätta en lins i kraniet.
Man måste kunna se planeten.
Allt går fel, så vi måste rätta upp det här.
Det är en halvtimme kvar på deltävlingen! Bara 30 minuter!
Nu ska månen krascha in i planeten.
Det är det roliga, fast också det läskiga.
Jag måste koncentrera värmen, hetta upp ytan där månen ska träffa.
Blås lite.
Tajmningen måste sitta, för knäcks nåt skiter det sig. Får man säga så?
Blås, blås, blås!
Bra.
Det blev kanon.
Typ sista biten i det här pusslet.
Har du hela grejen?
Nu är jorden klar och vi börjar på tallriken som ska bli stjärnhimmel.
Det måste nog bli en stor tallrik.
Med tanke på jordens storlek, för nu snackar vi ju om rymden.
Paddla på kanten lite.
När vi sirrar ut tallriken
måste den vara så pass varm att den förstoras med centrifugalkraften.
Är den inte varm nog blir den bucklig, och man har bara en chans.
Jag tror att den är platt.
Ju fortare jag snurrar den, desto mer sträcks den ut.
Vi fick in den i kylugnen.
-Härligt, bra jobbat. -Mål!
Fast den sprack i kylugnen, det blev lite för svalt.
Jag hoppas att den kan limmas.
15 minuter kvar!
Vad jag förstår är Dan klar fast det är tid kvar.
Jag försöker bara bli klar.
Värm den åt mig, tack.
Vi är klara, men det är lite tid kvar, så jag tänker göra en satellit.
Lugn och fin.
Kom hit bort och trimma härifrån.
Jag har lite tid kvar, så jag gör lite terräng på planeten varelserna lever på.
Ja, bara kör, det blir bra.
Jag älskar att dra ut gjutskopor ur ugnen, det känns så mäktigt.
Underskönt.
Nu är det bara fem minuter kvar! Fem minuter kvar!
Gott om tid.
Ganska fint!
Vänd mot mig. Mot mig.
Vänta.
Så, där satt den.
Bra.
-Bra. -Underbart!
Ja!
Vackert!
UTSTÄLLNING
Uppgiften var att skapa konstverk med inspiration från rymdens majestät.
Jag är nöjd med min sista del.
Allt gick riktigt bra idag, jag är klart upprymd.
Jag hoppas att man ser min tanke bakom verket.
Det är inte bara ett klot som hänger där, det finns en berättelse.
Verket visar min förmåga som skulptör,
mitt färgsinne och min fantasi.
Jag visste inte hur det skulle bli, så det är kul att det kom så nära visionen.
Jag är stolt.
Välkomna till de fyra sistas utmarker. Vi börjar med John Sharvins verk.
Du ser helt lycklig ut, Marianne, så du får nog kommentera verket först.
Planeters skapelse och kollisioner är dynamiska och mäktiga händelser.
Och jag känner rörelse här, det är en kollision.
Jag antar att delarna här är planeten som exploderar på grund av kollisionskraften.
Precis! Ja, en stötvåg far igenom hela planeten.
Det var ett bra val med den ljusa färgen under.
Den syns i sprickorna och förstärker känslan av att planeten slås sönder.
Det orange får mig att visualisera smält material.
Vi har inte nämnt satelliten.
Jag tycker att satelliten tillför mycket.
Den ger lite planetär kontext.
Men man måste vara riktigt bra för att saker inte ska se serietidningsaktiga ut,
och jag ser lite av den aspekten här.
Ja, designen kanske inte riktigt matchar realismen i planeten och månen.
Här är Dans moder jord.
Dan ber oss att inte vänta 26 000 år till med att behandla vår moder med respekt.
Jag gillar uttalandet.
Jag gillar konceptet, viljan att skydda och bevara vår planet.
Ja, det finns en bräcklighet där. Även i glaset.
Jag tror att Dan hade rätt höga ambitioner med sitt verk.
Han sirrade en stor tallrik som ju sprack.
Det går ganska snabbt att sirra, så han hade kunnat göra en till.
Det jag gillar mest är att han låtit klart glas bilda stjärnor
så att ljus kan skina ner genom rymdens mörker.
Det skapar ju en scen för jorden.
Men han använde också dikroiskt glas till haven.
Det har ett typiskt utseende.
Det blå här ser precis ut som havet, helt otroligt.
Det funkar bra, men andra områden är lila och skära.
Han tog en risk där, och jag vet inte om den lönade sig.
Här är John Morans dödskalle.
"Genom historien har vi sett på himlen och undrat över vår existens.
Verket illustrerar sökandet efter svar."
Det är två saker som stämmer för mig här.
Först ser man ett otroligt kranium, och när man ser ner genom hjässan
ser man ner i vad jag uppfattar som en nebulosa. Kanske föds stjärnor där.
Det är riktigt vackert.
Han har gjort ett otroligt jobb med kraniet.
Jag håller inte med er. Nej.
Nej.
Alltså, det är ett okej kranium.
Tusan!
Va?
Så strängt!
Jag vet att ursprungstanken var att vi genom det ena ögat
skulle se en planet där inne.
Det är en klar utmaning att få allt på rätt plats
och få det att funka i slutänden. I övrigt har han lyckats jättebra.
Här är Minhis verk. "Tänk er livet i en avlägsen galax,
där levande växter föder ryggradsvarelser som får föra arten vidare.
Om vi färdas långt ut i rymdens oändlighet, vad kommer vi att finna?"
Mot slutet bestämde sig Minhi för att lägga till den här basen.
Behövs den?
Den ser lite kladdig ut jämfört med andra aspekter
som hon har varit lite mer noggrann med.
Jag ser ju kratrar i den.
Och andra planeter brukar vara täckta av kratrar,
så för mig väcks tanken att vi är på en annan planet.
Det är för mig det enda som tar upp rymden i det här verket.
Ja, och därför ser jag basen som en viktig del.
Var det inte för den hade jag kunnat tänka att vi var i havet.
Jag är nyfiken på hennes färgval, paletten hon har använt här.
Ja, jag vet inte om jag gillar färgen eller ej.
Vi tycks ha frågor till glasblåsarna. Ska vi ropa in dem?
Det gör vi.
Det känns så bra att ha kommit så här långt,
fast också läskigt. Och jag vill inte åka hem.
Jag tycker att mitt verk är klart starkt, men det är de andras också.
Jag försöker bara hålla mig lugn.
Men kroppen reagerar, det bara kör i magen. Jag vet inte hur det ska gå.
Vi bad er att skapa ett verk med inspiration från rymden.
Jag imponerades verkligen av mångfalden här.
Från moder jord och planeters uppkomst till astrobiologi
och människan tillstånd och vår fantasi. Underbart.
Minhi! Berätta om ditt utomjordiska liv.
Jag ville skapa ett narrativ som skulle fånga folks fantasi: Hur kan det se ut?
Tänk om vi hittar liv i en annan galax eller ett annat universum?
Kan du berätta lite om hur du inspirerades i ditt färgval
och kanske också formerna?
Jag tänkte på en varelse, kanske en korsning mellan växt och djur.
Nån annat än det vi hittills sett.
Jag försökte använda svala färger och inspirerades av norrskenet
och ljusen på natthimlen.
-Tack, Minhi. -Tack.
John Sharvin.
Jag gillade verkligen den dynamiska aspekten,
jag fick helt klart en känsla av rörelse.
Och det här den främsta teorin om hur vår måne skapades, i en kollision.
-Så det gillade jag. -Tack.
Dan.
Du verkar ha fått tekniska problem. Vill du berätta om det?
Ja, universums harmoni skulle inte vara fullständig utan kaosteori.
Och det blev lite sånt, men det får man bara ta.
Det löste sig ju, men jag hade nog velat göra om det tio gånger.
Fast nu hade vi bara ett försök på oss.
-Funderade du på att släppa tallriken? -Nej, då hade det saknats en del.
-Tack, Dan. -Visst.
John Moran.
-Blev det rent tekniskt som du ville? -Det blev inte precis som jag hade tänkt.
Jag ville att planeten skulle ses lite tydligare i ögat.
Men man upptäcker den genom hjässan, så det blev bra.
Varför just ett kranium?
För mig symboliserar den mänskligheten genom historien.
Det finns en ändlighet där och den är vårt nu, vårt förgångna och vår framtid.
Det var därför jag ville använda ett kranium.
-Tack, John. -Tack.
Tack, då behöver vi diskutera en stund.
Det går inte att gömma sig i gruppen längre. Försvinna eller vinna.
Det är oroligt att stå och vänta. Jag är en sån som rycker av plåster.
Jag vill bara veta.
Jag gillade verkligen konceptet.
Men utförandet blev kanske inte riktigt som det var tänkt.
I nuläget har jag faktiskt ingen aning om jag får stanna eller inte.
Det kunde ha genomförts mycket bättre, och det hade hjälpt fram konceptet.
Åker jag ut skulle jag känna mig misslyckad.
Tack för att ni väntade. Ett verk var inte av denna värld
och levererade såväl koncept som design och teknisk skicklighet. Bästa blåsare är…
…John Moran.
-Grattis. -Tack.
Jätte roligt, det var min fjärde vinst och var helt oväntad. Helt underbart.
Det är svårt att se honom vinna igen och stå bredvid och inte vinna.
Gratulerar, John.
Du kan fortfarande vinna det stora priset och titeln "Glasmästare".
Tack.
Men för en av er stod planeterna dessvärre inte rätt.
Konstnären som inte imponerade på oss är…
…Dan.
Pappa kommer hem.
Tack.
-Dan. -Vi ses.
-Lycka till. -Tack, mannen.
Dan är en bra vän och en bra glasblåsare.
Han höll oss samman och det är trist att se honom gå.
Jag trivdes här, jag träffade härliga människor.
Jag ville komma längre, men jag är stolt.
Jag pressade mig själv, och det var det jag kom för att göra.
Det är ju genom att utmana sig själv man växer.
Topptrion. Ni klarade er.
Japp.
Otroligt att jag är kvar, jag ser fram emot nästa omgång.
Jag vet att det har varit en lång och slitsam resa, men ni är så nära nu.
En deltävling från finalen? Jösses, jäklar.
Undertexter: Henrik Brandendorff Tack till Stefan Erlandsson