Blanda sand, kalksten och natriumkarbonat i en ugn på 1 100 C
så får du flytande glas.
Skickliga glasblåsare samlar glas på metallrör,
och när de blåser bildas en bubbla de kan forma och skulptera.
Verktyg och arbetssätt har rötter i romartid, men nu höjer vi temperaturen.
Vi är tillbaka i Nordamerikas största glashytta, där vi får se tio konstnärer…
…möta eld med eld.
Nu börjar det roliga.
Vinn eller försvinn.
Och vågar man mycket…
Herregud.
Upp på bänken! Jag satsar alltid fullt ut.
…vinner man mycket.
Där satt den!
Den som klarar vår eldfängda tävling vinner ett pris som förändrar deras liv,
och gör sig ett namn världen över som Glasmästare.
Jag heter Nick Uhas, och det här är Blown Away!
John Sharvin, Minhi, John Moran.
Ni är de tre sista, gratulerar!
-Japp. -Bra jobbat.
Vilken resa. Jag trodde ju att jag skulle åka ut först, och nu är vi tre kvar.
Ni tre har blåst och skulpterat bort sju konstnärer och har klarat er hit.
Ni kan vara stolta över er insats. Det är vi.
Men en sak står mellan er och en plats i finalen:
Nästa uppgift.
Seger i dagens deltävling garanterar en plats i finalen.
Seger där innebär ett prispaket på $60 000 som inbegriper pengar
och en tjänst vid Corning Museum of Glass.
Jag har en chans på tre.
Det är skrämmande och fantastiskt på samma gång.
Och segraren ansluter till våra tidigare mästare,
Deborah Czeresko och Elliot Walker.
I säsong två gick Elliot från att vara "en britt" till att bli "Glasmästare".
Nu kan han lägga till en titel till, nämligen "gästdomare".
Jag hoppades ju att Elliot skulle dyka upp här.
Det var klart inspirerande att se honom tävla.
Han har stått här, så han vet hur det känns och hur svårt det är.
När jag tävlade oroade jag mig hela tiden.
Jag hade inte ens besökt en nordamerikansk glashytta.
När jag kommit med i tävlingen började jag tänka på att vinna. Det skrämde också.
Jag visste inte hur livet skulle bli och om jag var redo.
Jag har tänkt precis så: "Det vore skrämmande att vinna."
Nu vill vi att ni möter er största fruktan och inspireras till ett konstverk av den.
Fruktan kanske motiverar er, eller så är det nåt ni besegrat.
Eller nåt som fortfarande hemsöker er Var modiga och ta risker.
Det är inte läge att hålla igen.
Vi har höga förväntningar, så vi ger er fem timmar och två assistenter var.
Ni kommer att utvärderas utifrån koncept, teknisk skicklighet och presentation.
Dagens vinnare får titeln "Bästa blåsare" och går vidare till finalen.
Konstnären som inte imponerar på oss slås ut och ombeds lämna hyttan.
-Tar du det, Elliot? -Ja, tack.
Glasblåsare: Er tid börjar…
…nu.
Jag försöker möta en av mina största rädslor.
Jag skulle tro att jag kommer att både älska och hata den här uppgiften.
Jag har två äldre bröder, så jag är Lillen Sharvin.
Mitt verk tar upp hur det skulle vara att förlora en av mina bröder.
Jag gör sex flaskor.
De första tre innehåller starka minnen jag har med mina bröder.
De andra tre flaskorna är en förlorad bror och två som står förkrossade kvar.
Det är semifinal, jag måste satsa.
Det är mycket att göra.
Jag tänker göra en sagoaktig liten fågelunge som försökt att lämna boet,
men fallit och dött. Boet ska bestå av delar av ett människohjärta.
Verkets koncept är att dö ensam och misslyckad.
Allt jag gör drivs av den här osäkerheten.
Min största fruktan är möjligheter som inte förverkligas.
Jag såg min make dö för ett halvår sen
och känner att jag förlorat möjligheten att skapa det vi gjorde tillsammans.
Fruktan driver mig.
Jag ska skapa en bur som jag blåser en bubbla i.
Sen knäcker jag toppen som avslöjar en sammanfallande insida.
Mycket i det är jag som släpper kontrollen och hoppas att det blir vackert.
Spännande.
SKAPA
Det är helt galet, det är semifinal och jag vill sätta matchrekord.
Snyggt anfång, John. Bra jobbat.
Hett och fint.
Det känns så bra att ha nått så är långt.
Och har jag kommit så här långt måste jag ju gå hela vägen.
Vi är tre kvar och alla är otroliga.
Jag måste satsa fullt ut för att komma till finalen.
Det vore hemskt att åka ut nu, så här nära.
Jag vill bli klar och få verket som jag vill.
Jaha, och då hände det där.
Jag dog nästan.
Gick det bra?
Uppgiften är att avslöja ens djupaste, mörkaste fruktan
och så visa den för världen.
Jag gör en död fågelunge, och verket tar upp bräckligheten, så lätt vi kan falla.
En fruktan som också är en verklighet.
Flaskorna är olika saker, så det är lite underligt.
Jag gör sex flaskor som tar upp minnen jag har med mina bröder.
Vi börjar med fyren.
Flaskorna ska innehålla föremål, lite som flaskskepp.
Jag gör mycket jag inte gjort förut. Vi gör ett försök.
Älskar det.
Älskar utseendet.
Jag försöker syfta till verk jag gjort i samarbete med min make.
Väldigt tentakelliknande.
Jesse och jag brukade göra burformar av stål,
och det liksom kopierar jag nu i hyttan.
Jag bränner glasets yta för att ge det textur.
Jag gillar att låta brännaren göra sin grej, även om det blir sprickor.
Hur känns det att vara tillbaka i Blown Away-hyttan?
Jag har mycket mer kul nu än jag hade då.
Försvann din fruktan och oro när du blev Blown Away-mästare?
Nej, jag är fortfarande ett nervvrak. Helt klart ett nervvrak.
Katherine: Du har verk på museer, du är professor, en mästare på glas.
Är fruktan att misslyckas fortfarande en grej?
Å, jösses. Ja, för många konstnärer finns nog rädslan att misslyckas.
Skönt att veta att det följer en genom karriären.
-Tortyr, livet ut. -Nåt att se fram emot.
Nej, man känner sig aldrig säker.
Hej! Hej, konkurrenten!
Hej, konkurrenten!
Vrid lite.
Min första komponent är fyren, Little Saber Point i Michigan.
Föräldrarna tog med mig och mina bröder dit. En speciell plats för mig.
Jag gör skarvarna i teglet med en liten kniv av kirurgiskt stål.
Det blir så perfekta streck.
Japp, precisionsskulptering här.
Tillbaka.
Jag lägger på färg på fågelhuvudet med strängar.
Jag gör fågelns huvud först, för jag vill få med många detaljer där.
Det känns klart riskabelt att göra en sak man lägger mycket tid och detaljarbete på.
Inte bara många detaljer utan också många färger.
Rädslan att misslyckas är inbyggd i verket.
Fem timmar låter som mycket tid, men det är det inte. Det blir ända in i kaklet.
Jag hoppas att jag inte dör med den här.
Jaha, då gör vi en flaska.
Skulle du vilja ge dig in här, Elliot?
Jag skulle nog inte vilja ta mig an nån uppgift. Jag har gjort mitt där.
Jag är inte bra på att blotta mitt innersta, och här måste man göra det.
Man måste öppna sig lite, och det skulle jag ha svårt med.
Jag är som en galning, nu kör jag!
Hur svårt blir det att kritisera dem när du vet vad de har gått igenom?
Jag ska försöka att bara se till verket i sig, det är det vi söker:
Att verket berättar sin historia.
Så, värm.
Och vad jag har sett av dem hittills, så lär jag få det.
Det kan kosta på en del att göra nåt som är så nära förbundet med ens känslor,
men det är värt det, det är ett bra sätt att få ut det.
Jag trodde ju aldrig att jag skulle bli änka vid 33.
Men det är jag.
När jag förlorade min make Jesse
var det otroligt svårt att fortsätta som konstnär.
Han var min främste medarbetare, vi byggde vår hytta tillsammans.
När man delat allt med nån och plötsligt förlorar hen,
då förlorar man mycket. En del av sig själv.
Tanken är att fågelungen försökte flyga, men inte lyckades.
Jag vill inte dö innan jag lyckats, inte vara konstnären som lever ur hand i mun.
John Moran är en tungviktare, Katherine.
Förvånar det dig att John Sharvin och Minhi är i semifinalen?
Minhi och John Sharvin är helt klart konstnärer på gång.
De har ny blick, ny energi, ny ande.
De har stor potential att överraska.
Ja, kom igen. Nära inpå.
Ja, erfarenhet är så klart värt mycket,
men passion och idéer räcker för att föra nån till toppen.
Fint.
Underskönt! Älskar't!
Hur stort träd ska jag ha här?
Nu jobbar jag på trädflaskan.
Hoppsan. Kom hit.
Det här är deras sista uppgift före finalen.
Hur kände du under den här delen av tävlingen?
Fruktan är en så viktig del av vår genetiska sammansättning.
Den finns i vårt dna, och finns där för överlevnadens skull.
Det var nog det viktigaste ordet i mitt huvud, "överlevnad", så…
Jag ska bränna nyllet
Som fan, för konstens skull
TID KVAR: TVÅ TIMMAR
Så där, ja. Perfa!
-Hej, Minhi. Är det bra? -Hej, Elliot. Jo, tack bra.
Det här är ju uppgift nio och du är så klart fokuserad på den här,
men har du tänkt på finaluppgiften?
-Har du tänkt dig nåt där? -Ja.
Du har ju två val: Vem skulle du helst möta i finalen?
Tänker du John…eller John?
-Absolut John. -Perfekt svar!
Och ett lätt val för dig.
Det lär bli tufft vilken John jag än möter.
Det var ett riktigt svårt val.
Ska jag välja den jag tror att jag kan besegra
eller ska jag välja den jag respekterar mest?
John Moran oroar mig ju helt klart mer än John Sharvin.
John Sharvins verk har spretat ganska mycket.
Jag såg nåt på internet och ville testa det.
Så är det typ här. Det kan ju gå illa.
Jag har bara sett den här slöjtekniken på en video på sociala medier.
Har inte testat den förut, men nu kör vi.
Det är klart riskabelt att sätta ihop de här delarna.
Om de inte placeras rätt, om temperaturen eller storleken är fel, det är bara…
Helt galet.
Så där!
Pang! Slöja, tyg. Jag fixade det.
Bra.
Underligt utan huvud.
Det är min första fågel, och den ser fortfarande underlig ut.
Så jag vill få på huvudet, för då blir det nog ändå en helhet.
Hoppas jag.
Vrid…stopp.
Ja, det blir bra.
Huvudets detaljer sammanför alltihop.
Jag tycker att fågeln gör det den ska. Härligt.
Okej, greppa den.
Bra, nästa.
Det är en timme kvar, glasblåsare! Sextio minuter.
Härligt.
Den lilla fågeln tog fyra timmar, nu ska jag göra hjärtat.
Jag måste öka. Det jag fruktar mest är att inte bli klar och åka ut.
-Hej! -Hej, John Sharvin. Hur går det?
-Det går rätt bra. -Semifinal. Hur känns det?
Galet! De flesta i glasvärlden känner mig som teknikern.
Jag är kanske bättre på det här än jag tror.
-Anser du dig vara i underläge? -Lite.
Jag lider nästan av bluffsyndrom. "Vad gör jag här?
"Jag kommer att avslöjas, jag är egentligen usel…"
Det här är lyckliga minnen jag har med mina bröder.
Hur kommer de att känna när de ser dig här?
De lär bli extremt stolta.
De har alltid stöttat mig och min passion för glas och konst.
Jag vill visa för dem att det funkade.
-Jag önskar dig lycka till. -Tack så mycket.
Jaha, är ni beredda?
Mitt verk handlar om andning.
Jesses cancer spred sig till hans lungor,
och jag såg honom dra sitt sista andetag.
Så det är symboliken här.
Andetaget är det som gör att vi kan fortsätta.
Trettio minuter kvar, konstnärer!
Det gick undan.
Utmattad.
Bra, då ligger vi rätt i tid.
Ni är grymma i dag.
Jag kom för att vinna. John och Minhi är duktiga,
och det är hemskt att inte kunna styra.
Jaha, det var…
Det blev en fin flaska.
Fin flaska - krossa!
Jag gör skadade flaskor som symboliserar förlusten av en av mina bröder.
Skulle vi inte längre vara tre skulle vi vara två knäckta personer
som lämnats kvar.
Vrid.
-Beredd? -Japp.
Den kom knappt in.
Den stora osäkerhetsfaktorn är att jag vill knäcka upp bubblan.
Nu kör vi.
Ja, jag vet att den kommer att spricka och gå sönder,
bara inte hela verket går sönder.
Ser bra ut!
Tidskontroll, tack!
Här är er femminutersvarning! Det är bara fem minuter kvar!
Rätt in i kaklet
Ni har skyddskläder, bra.
Sista flaskan.
Värm.
Den här ska i hinken.
Kör på.
Lyft.
Håll andan.
Okej, greppa.
Ja, lyft, dra.
Härligt, bara håll ihop den.
KRACKELERING FÅS GENOM KORT NEDSÄNKNING I VATTEN
Tippa! Ja.
Den håller.
Full fart!
Snyggt!
Härligt.
-Vi klarade det! -Snyggt jobbat.
Jajemen!
-Snyggt. -Vi klarade det.
UTSTÄLLNING
Verket säger mycket om mig.
Det berör inte bara mina rädslor, utan hur jag är som konstnär och person.
Jag är klart nöjd med det, det kan ta mig till finalen.
Det här är mitt mest personliga verk hittills. Det betyder så mycket för mig.
Jag hoppas att domarna ser att jag kan göra konceptuella verk.
Det finns lager i det här, det händer mycket. Det här är jag.
Jag hoppas att domarna ser det känslomässiga kaos verket uttrycker.
Det är inte vackert, och det är poängen.
Sorg är allt annat än vacker.
Jaha, här har vi det: Vårt näst sista galleri.
Vi börjar med Minhis verk.
"Verket bygger på en samling verk Minhi och hennes avlidne make arbeta på.
Minhi är ensam kvar och får plocka upp resterna."
Det var bra att få det uppläst, att få den kontexten.
För annars hade jag kanske inte förstått vad verket ville säga.
Det är alltid knepigt när man ser ett skadat glasverk,
för ens första intryck är att nåt har gått fel.
Det är ett risktagande med ett sånt här verk.
Det är svårt att avgöra vad som skadats med avsikt och vad som inte gjort det,
men det är ett väldigt fysiskt verk med en stark närvaro på många fina sätt.
Här är John Sharvins verk.
"Flaskorna representerar John Sharvins minnen med sina bröder
och sorgen som skulle komma utan dem i hans liv."
Det är i princip två verk.
Här är glädjen i verket, och där sorgen och fruktan.
De här tre flaskorna behövdes inte, han kunde ha redigerat lite.
Mycket av det han försöker säga ligger i den här.
Jag håller helt med, men jag gillar verkligen svepningen här.
Den här tekniken och bristen på kontroll är väldigt intressant.
Det funkar för mig. Men jag vet inte vad den här pudrade delen
försöker tillföra eller berätta för oss.
Jag måste påpeka att han har satt såväl fyren som trädet i en flaska, varmt,
och sen stängt flaskan. Väldigt pyssligt.
Ja, det är jättesvårt att göra bra.
Här är John Morans verk.
"Tanken att outtröttligt arbeta och göra uppoffringar
bara för att dö ensam och misslyckad skrämmer John Moran."
Det kan jag kanske se i fågeln som har fallit ur boet.
Minns jag rätt ska boet också vara ett hjärta.
-Det har gått helt förlorat. -Det har det.
Det finns alltid en risk att ett verk blir för abstrakt eller stiliserat.
Jag tycker att uttrycket och animeringen i själva fågeln, skulpteringen,
ögat som bara knappt är öppet där man ser ett sista livstecken,
det är vackert genomfört.
Skulle ni säga att verket är bra nog för att föra honom till final?
Det är likadant med alla tre verken:
Det finns väldigt starka element och så delar som inte funkar för mig.
Det kommer att krävas mycket för att nå ett beslut.
Det vore en besvikelse att åka ut, jag har offrat så mycket.
Jag vill nå till finalen.
Så här långt i tävlingen känns det hemskt.
Det har verkligen kostat på att nå hit.
Jag är så nöjd med min insats i dag.
Jag kan faktiskt se mig själv i finalen och på segerpallen.
Vi gav er i uppgift att möta era rädslor och skapa ett gripande glaskonstverk.
Minhi.
Bakgrunden är en så stor del av ditt verk.
Känner du att det du ställt ut framför så mycket som du skulle vilja?
Jag älskar verkligen det här verket.
Jag känner så starka band till det.
Utsidan är insvept i ett mörker
som representerar den sorg som slukar mig, den jag strider med vareviga dag.
Det är säkert väldigt svårt att bita ihop under såna här förhållanden.
-Så tack ska du ha. -Tack.
John Sharvin: Vi skulle vilja höra om dina flaskor.
Mina bröder Mike och David är mina bästa vänner i hela världen.
Flaskorna innehåller minnen från vår uppväxt.
De till vänster är trasiga och kan inte skapa nya minnen.
Jag gillade verkligen din andra flaska med gummikulorna.
Som äldst av tre bröder
är jag klart bekant med känslan av att bli beskjuten.
Kan du berätta om pulvret du använt på utsidan till höger?
Pulvret är fläckade minnen, det är så jag ser det.
Minnena är lite fläckade, de är inte längre helt rena.
De är lite dimmiga.
-Okej, tack. -Tack.
John Moran.
Jag gillar dynamiken i verket, i hur du presenterar det.
Detaljerna och finessen i fågeln på det nedre planet är jättefina.
Jag undrar om du tänker att hjärtat kanske gick lite förlorat?
Hjärtat var tänkt att vara hopmonterat.
Det skulle vara ett bo man bygger, nåt som slitits ur ens bröst.
Så det ska vara hopmonterat och likna en törnekrona.
Nåt som lockar en men som blir alldeles för intimt, så det händer mycket där.
-Tack, John. -Tack.
Tack ska ni ha. Det är ju mycket som står på spel, så vi behöver tid att diskutera.
Jag slits fortfarande.
Det är svårt att tänka på att slå ut nån när verket är så personligt.
Jag har lagt ner så mycket känsla, ork och teknik i det här,
men nu kan det ju gå hur som helst.
Vi måste komma ihåg att det ska handla mer om verket än om berättelsen.
Jag har gåshud, jag har frossbrytningar, jag skakar.
Det känns som om vem som helst kan åka ut.
Jaha, då meddelar vi dem nyheten.
Jag känner fortfarande att jag oavsett vad skulle gå härifrån som vinnare.
Tack för ert tålamod. Det här är ett av våra svåraste beslut nånsin.
Titeln Bästa blåsare går i dag till…
…John Moran.
Tack.
Jag är överlycklig över segern.
Jag är så till mig att jag inte ens kan uttrycka det.
Gratulerar, John Moran. Du har säkrat en plats i finalen.
Tack. Verkligen.
Nu vill jag bara fortsätta.
John Sharvin. Minhi. För en av er slutar Blown Away-resan här och nu.
Konstnären som inte imponerade på oss och genast måste lämna hyttan är…
…John Sharvin.
Absolut. Tack hör ni, det har varit helt enastående.
Fantastiskt.
-Ni är så mäktiga. -Du är jättebra.
Du var jättebra.
Kärlek, mannen.
Tack, John.
Jag var lite vilsen i början av tävlingen,
och har lärt så mycket om mig som konstnär och som människa.
Jag lyckades komma så här långt i tävlingen, och det är jag supernöjd med.
Vilken fantastisk erfarenhet.
Tack så mycket. Ha det bra. Ni äger!
Jag kom hit som tekniker och far hem som konstnär.
Ja!
Gratulerar, Minhi och John Moran. Snart möts ni ansikte mot ansikte i finalen.
Okej.
Jag har varit i era kläder, men kan inte komma med råd: Det är er resa.
Men jag tror att alla kommer att förundras över det ni gjort hittills.
Så; Bra gjort, fortsätt så.
Tack.
Minhi. John Moran. Vi ses i finalen.
Att gå vidare till finalen är fasaväckande.
Vad händer nu?
Ingen aning.
Då kör vi.
Undertexter: Henrik Brandendorff Tack till Stefan Erlandsson