- Hvad er der galt med barnet? - Dette barn?
- Det er sultent. Ingen mor og far. - Må vi give barnet lidt mad?
Ingen mad, intet vand.
Billedet fra redningen af Hope ændrede mit liv.
Det var som en eksplosion.
Hele verden fik pludselig øjnene op for vores arbejde.
Det havde vi kæmpet for i årevis.
"Se Nigeria og de børn, der bliver anklaget for hekseri."
På et tidspunkt ville jeg bare rejse hjem til Danmark -
- leve et normalt liv og glemme det hele.
Jeg ville faktisk bare gemme mig.
Jeg hedder Anja Ringgren Lovén, og jeg er 44 år.
Jeg kalder mig selv en filantrop eller en socialarbejder.
Jeg voksede op i det nordlige Danmark -
- med min mor, min tvillingesøster og vores storesøster.
Min far var alkoholiker, så min mor forlod ham.
Jeg var pigen, der forsøgte at redde verden.
Det startede i en ung alder, da jeg forsøgte at redde min far.
Men hvordan kan et barn hjælpe en gammel mand -
- der vælger at drikke?
Når min mor havde lavet mad, og vi ikke spiste op -
- plejede hun at sige: "Hvis I ikke spiser op -
- bør I tænke på de alle de børn i Afrika, der sulter."
Jeg har, siden jeg var seks-syv år, drømt om at hjælpe børn i Afrika.
Nu skal du også danse.
Er du klar?
David Jr., du siger, at du vil være fodboldspiller.
Men du kan også lide dans og musik. Du kan blive musiker eller danser.
Så går vi over til fodbold. Du har din vand. Er du klar?
Min mor døde, da hun var blot 53 år. Jeg begyndte at føle en masse vrede.
Lad os se, om de er hernede.
Efter hun døde, havde jeg svært ved at finde min identitet.
Jeg kæmpede med angst og vægttab.
Jeg var indlagt i tre måneder.
David Jr.! Okay, han har den.
Jeg vejede kun 45 kilo.
Jeg besluttede at sælge alt i Danmark for at samle penge ind.
Jeg blev hjemløs, så jeg kunne hjælpe børn i Afrika.
Alle udenrigsministre i verden ville skrive:
"Tag ikke til Nigeria. Det er for farligt."
Fordi det er et fattigt land med ekstrem fattigdom -
- hvor folk vil gøre alt for at overleve.
Men man må se sin frygt i øjnene. Det har jeg altid gjort.
Hvis man ikke ser sin frygt i øjnene, hvordan kan man så leve sit liv?
- Er I klar? - Ja!
Nigerianere er meget venlige.
Det er et fredeligt folk.
De lider bare af ekstrem fattigdom på grund af ekstrem korruption.
Det er en fornøjelse at byde disse gæster velkommen.
Jeg vil bede Anja Lovén om at komme herop sammen med Martyna.
Jeg kommer fra Polen, som ligger i Europa.
Jeg rejser verden rundt og filmer indslag til tv -
- om utrolige og inspirerende kvinder.
Og en meget vigtig kvinde er Anja.
Jeg er kommet for at dokumentere hendes arbejde.
Jeg kommer fra et land langt herfra, Danmark i Nordeuropa.
- Men Nigeria er faktisk mit hjem. - Det er rigtigt.
Min søn, som sidder der, er nigerianer.
Hans far er nigerianer, så det er jeg også.
Jeg er stifteren af Land of Hope.
Vores mål er at lære folk i de lokale samfund -
- at børn ikke er hekse.
Mange medlemmer af Solid Rock har hjulpet os med at redde børn.
Jeg er meget taknemlig for jer og for kirken.
Mange giver hekseri skylden for alle situationer.
Mange tror, at hvis ens peberfrugtplanter -
- eller mangoplanter ikke bærer frugt, skyldes det hekseri.
Hvis høsten er dårlig, kan det skyldes hekseri.
Hekseri gennemsyrer alt.
Pris Herren!
Tak, Jesus!
Det ville være svært -
- at gøre sådan noget med medlemmerne af min kirke.
Men det kan nemt ske, hvis personen ikke er oplyst.
De manipulerer folk på mange måder.
Denne præst udpegede tidligere dette barn som heks.
Især børn bliver udpeget.
Folk tror, at besatte børn kan forhekse og smitte andre.
Et barn, som anklages, er for evigt stigmatiseret og frygtet.
I 2008 så jeg dokumentaren "Saving Africa's Witch Children".
Den chokerede mig.
Jeg havde aldrig hørt om børn, der blev anklaget for hekseri.
10.000 børn anklages årligt for hekseri i Nigeria.
Så intet kunne forhindre mig i at tage hertil.
Mit første møde med Afrika var -
- "Afrikas varme hjerte". Landet Malawi.
Jeg skulle til Nigeria, men jeg ville have mere erfaring -
- før jeg rejste til et så farligt land.
Jeg var frivillig observatør.
Mit job var at bo hos en fattig familie i Malawi.
Der er en ting, jeg aldrig glemmer, ved Malawi. I hele min barndom -
- har jeg set utallige dokumentarer om afrikansk kultur.
Jeg så og læste alt, hvad jeg kunne finde.
Jeg troede, at jeg vidste, hvad fattigdom var.
Men jeg forstod ikke, hvad det vil sige at være sulten.
Hvad sult er.
Da jeg kom hjem fra Malawi, ville jeg starte min egen NGO.
Jeg ville fokusere på anklagerne om hekseri i Nigeria.
Vasketøjet er allerede tørt. Noget af det er tørt.
Lad os tage det ind.
Den her er stadig lidt våd. Den her er tør. Også den her.
Læg tøjet på værelset.
- Hvis er det? - Princes.
Så det skal ind på Princes værelse. Er det Sundays? Okay.
Piger, ser I fjernsyn?
Ved I hvad? I burde lege udenfor.
Victoria, er du syg?
Har du været hos sygeplejersken?
Har du taget medicin? Du er brandvarm.
Ernest.
Fortæl mig noget om Anja. Hun kan ikke høre os nu.
Tidligere var hendes hår sort, men nu er det hvidt.
Hun kan lide at danse, og hver morgen drikker hun kaffe.
Det her er min redning.
- En halv kop. - Okay.
Du er som min søster. Kun sort kaffe.
En, to, tre, fire, fem, seks, syv, otte, ni, ti.
Anja hjælper børnene.
Hun gør mange gode ting, og hun har hjulpet mig.
- Hej, Deborah. Hvad er der? - Min sko.
- Åh, din sko. Hvad skal jeg gøre? - Jeg vil have nogle nye.
Ja. Du har lavet dem mange gange. Smil. Du skal nok få nogle nye sko.
Okay? Vi ses senere.
Hun er unik. Tænk, at en, der boede så langt herfra -
- i et fuldt udviklet samfund -
- kom hertil, hvor livet er anderledes -
- for at forsøge at vække håb -
- give et nyt syn på livet og skabe forandringer.
Jeg synes, at hun er meget stærk.
- Hun er en engel. - Er hun en engel?
Hun er helt fantastisk.
Da hun kom til Nigeria, var jeg frivillig på børnecentret.
Hun så knap nok på mig.
Hun var lidt fjendtlig.
Da jeg mødte David første gang, blev jeg så irriteret på ham.
Vi spillede fodbold. Da han kom, holdt børnene op med at spille.
De løb hen til ham og råbte: "Onkel David."
Han begyndte at tale og lege med dem. Jeg tænkte: "Hvem er du?"
Hun tænkte: "Jeg har været her i en uge."
"Han er lige kommet. Hvorfor opfører børnene sig sådan?"
Det er, fordi jeg har set børnene, siden de var små.
De har kendt mig i seks-syv år.
Forestil jer en ung jurastuderende med karisma.
Han var 21. Jeg var 32, og jeg var der for at redde børn.
Der var ikke tid til kærlighed. Jeg tænkte: "Det går ikke."
En dag forsøgte nogen at sende et barn væk derfra.
Jeg blev vred på personen og hævede stemmen.
Jeg var rasende og forsvarede barnet.
Anja forsøgte at berolige mig. Hun så på mig for anden og tredje gang.
Efter den dag begyndte hun at hilse på mig.
Så begyndte vi at tale sammen.
Det skete bare.
Anden gang jeg kom til Nigeria -
- var nogle måneder efter mit første besøg.
David og jeg besluttede at få et barn.
En måned senere var jeg gravid.
Vi så bare på hinanden, og pludselig var jeg gravid.
Vi grundlagde vores børnecenter tæt på det universitet, han studerede på.
De første par år reddede vi omkring 30 børn.
I starten sov vi på et tæppe i en ufærdig bygning -
- mens vi ventede på en redningsopgave.
Vi lejede nogle bygninger.
Det sted blev angrebet af lokale bevæbnede mænd.
De kom om natten og truede personalet og børnene med deres våben.
De stjal vores ejendele og ødelagde mange ting.
Børnene vågnede og skreg og skjulte sig i buskene udenfor.
Nogle af mændene voldtog en af vores piger.
Det var et forfærdeligt overfald.
De kunne overfalde os, fordi vi ikke havde et højt hegn.
Og vi havde ikke den sikkerhed, som vi har i dag.
Det motiverede mig til at tage til Danmark -
- og samle penge ind til at bygge Land of Hope.
David blev her for at overvåge byggearbejdet.
Sammen skabte vi Land of Hope.
Det er her, drengene bor. Vi kalder det drengehjemmet.
For enden ligger pigehjemmet, hvor pigerne bor.
- Og hvor bor du? - Lige herhenne.
Det er i samme bygning som drenge- og pigehjemmet.
Da vi byggede stedet, ville vi have vores eget værelse -
- med vores eget køkken og tv-rum, hvor vi kunne have lidt privatliv.
- Og? - Det blev bare til et værelse.
- Så det er jeres private værelse. - Ja.
- Er det anderledes end de andre? - Nej, det er det samme som børnenes.
Med et privat badeværelse. Jeg er sjældent indenfor.
Jeg er mest udenfor. Jeg kan ikke lide bare at være på mit værelse.
Hvem er deromme? Hej. Hvordan går det?
- Mors værelse er altid det bedste. - Anja, hvad er det?
Vi har lige fejret nytår. Så jeg havde brug for en pæn kjole.
Jeg vil se, hvordan den ser ud på dig.
Sådan. Vi dansede hele natten. Lad mig vise dig en anden.
- Den er lavet af en lokal skrædder. - Den er fantastisk.
Det er en af mine favoritter. Meget farverig. Den strammes her.
Man skal skubbe brysterne op og skyde numsen frem.
Jeg elsker mode.
På grund af varmen kan jeg kun have en kjole på i en time.
Så må jeg skifte tøj.
Anja, ved du, hvad jeg tænker? Her inden for murene -
- kan I føle jer trygge. Men sådan ser verden ikke ud udenfor.
Det er rigtigt. På Land of Hope er der glæde og kærlighed.
Uden for murene er verden vanvittig.
En dag sagde David: "Jeg blev ringet op i morges."
"Der er en toårig i en landsby. Men jeg ved ikke, om det er sandt."
"Kan en efterladt toårig overleve?"
Jeg så på David og sagde: "Lad os tage derhen og se."
- Giver ingen barnet mad? - Nej, ingen mor og far.
Jeg bøjede mig ned for at give Hope lidt vand og en kiks.
Lugten... Det var lugten af død.
Det var...
Jeg kan ikke beskrive lugten.
Da jeg gik med ham hen til vores bus -
- spurgte manden: "Hvor fører du ham hen?"
Jeg måtte gå hurtigere, og pludselig var bussen omringet af mennesker.
Så kom David og sagde: "Har I set, hvordan barnet har det?"
"Han har brug for lægehjælp."
Han smækkede bildøren og sagde: "Nu kører vi."
Da hun holdt drengen, sagde hun:
"David, denne dreng er døende."
"Før han dør, skal han have et navn."
Så vi døbte ham Hope og kørte ham på hospitalet.
Lægen sagde, at hans overlevelseschancer var små.
Hopes åndedrag... Vi talte dem i sekunder.
Han var meget tæt på at dø.
Vi tog vores søn, David Jr., med på hospitalet.
Vi satte ham i Hopes seng, så de kunne lege sammen.
Det var første gang, vi så Hope smile og grine.
Derfor kalder jeg hans overlevelse et mirakel.
Så dygtigt. Godt, skat. Ja, så skubber vi.
Når jeg tænker på Hope, ler jeg. På grund af hans intelligens.
Han er en sjov person. Han er så sjov.
Men jeg er også bekymret for -
- at han måske aldrig vil kunne tale.
Og han vil gerne udtrykke sig. Jeg håber, at den dag kommer.
Land of Hope er et stort område på over 12.000 kvadratmeter.
Da David og jeg købte grunden -
- forestillede vi os ikke bare et børnecenter -
- men også et uddannelsescenter -
- hvor børnene kunne lære forskellige ting.
Kunst, fysik, brug af computer...
Det er her, vi synger og morer os.
En, to, tre, værsgo.
Jeg elsker jer!
Det er derfor, jeg altid er så følelsesladet.
Jeg tænker på, hvordan vi reddede dem. Nu er de fulde af mod.
De synger sammen og tror på sig selv.
De er nu unge kvinder, der giver hinanden styrke.
Det føles så fantastisk.
- Jeg får gåsehud. - Ja, jeg elsker det.
Hvis man ser på Danmark, Polen eller Europa -
- og går tilbage til 1700-tallet, blev kvinder ofte anklaget.
I Danmark blev over 2000 kvinder brændt på bålet -
- fordi de blev beskyldt for at være hekse.
Så hvorfor brænder vi ikke længere kvinder på bålet i Danmark?
Fordi vi begyndte at lade børnene gå i skole.
Det er terapeutisk. Terapien er det, der helbreder en.
Så kunst er bare et udtryk.
Det kan komme fra ens kreativitet eller fantasi -
- og hvad I tænker, og hvilke koncepter I har.
Et nigeriansk barn fik en dollar om året til at betale skoleafgiften.
Det var en joke -
- at se deres uddannelsesbudget for børn.
Det giver problemer med overtro og fattigdom.
Hvis børn ikke går i skole, sker der ingen udvikling.
Det er hjerteskærende at se så meget talent gå til spilde.
Hope betyder meget for mig. H-O-P-E står for:
"Hjælp en person hver dag."
Så vi kunne ikke give det et andet navn end Land of Hope.
Hej. Hvad sker der her?
Når børnene spiller fodbold, er sygeplejersken her altid.
For de spiller, som om det gælder liv eller død.
- Det skal nok gå, David. - Kender du alle børnenes navne?
Ja, jeg behøver ikke at se dem. Jeg kender deres stemmer.
- I har jeres eget vand her. - Ja, vores egen vandproduktion.
Min mand David har altid drømt om -
- at producere vand, som er billigt og tilgængeligt for alle.
Land of Hope er vores Noas ark. Vi har høns, fisk -
- og et stort område, hvor vi dyrker grøntsager.
Vi dyrker bladplanter, som vi bruger i de lokale retter.
Det er næsten blevet, som vi drømte om.
For hvis man opbygger alt det her, er man faktisk selvforsynende.
Det her er Davids families hjemby.
Alle i denne landsby har stor respekt for ham.
Så vi kan føle os trygge her.
Da vi byggede Land of Hope, hyrede vi 150 lokale arbejdere.
Vi gav arbejde til alle de mennesker.
Så Land of Hope er noget, landsbyen er stolt af.
DANMARK
Når jeg er i Danmark, savner jeg Nigeria -
- og når jeg er i Nigeria, savner jeg Danmark.
Jeg føler, at jeg har en fod i hvert land.
Så hver dag føler jeg mig splittet mellem de to lande.
I Danmark laver jeg administrativt arbejde -
- interviews og foredrag på konferencer.
Det er vigtigt for os at have en platform -
- hvor jeg kan fortælle om vores arbejde og modtage donationer.
For vi har brug for penge til at redde børn og give dem en fremtid.
Det er mig, der rejser til Danmark for at samle penge ind.
Så der hviler et tungt ansvar på mine skuldre.
Jeg er så stolt af hende.
Hun bekymrer sig virkelig om Nigeria og landets indbyggere.
Jeg har ikke holdt ferie i tre år.
Jeg har ikke haft tid, så nu glæder jeg mig til det.
- Rigtig meget. - Også jeg.
Jeg arbejder for Anja og Land of Hope.
Jeg er vicedirektør, og jeg håndterer kommunikation -
- marketing og sociale medier.
Jeg føler, at jeg må passe på hende, fordi min mor bad mig om det.
Min mor så formentlig, hvor forskellige vi er.
Anja siger: "Her er en pool. Lad os hoppe i."
Men jeg siger: "Hvor dyb er den? Lad os tjekke dybden først."
Anja hopper i med det samme.
Hun er vokset op sammen med mig, og vi er begge danskere.
Men når hun rejser til Nigeria, er hun mest tungsindig.
Nogle gange, hvis Anja og jeg har skændtes...
Vi er tvillinger og arbejder sammen, så vi kan også skændes.
Hvis jeg er vred på hende, og nogen siger, at min søster er fantastisk -
- tænker jeg: "Nej, hun er ikke fantastisk. Hun er ikke så perfekt."
Udefra ser det ud, som om vi har haft stor succes.
Men bag kulisserne har det været svært.
Men vi bevarede vores fokus på projektet og børnene.
Børn, der anklages for hekseri, kommer ikke hen til en på gaden.
De betragter alle voksne som en trussel.
De har oplevet mange trusler fra voksne -
- som kan slå dem og nogle gange slå dem ihjel.
Så de ser voksne som en trussel.
Så man må overbevise dem om, at man ønsker dem det bedste.
På Land of Hope har vi 91 børn.
Kun 21 er piger. Resten er drenge.
Hvorfor anklages drenge oftere for hekseri end piger?
Fordi drenge ofte er mere dominerende.
De leger voldsomt, og der er ikke brug for dem.
Der er ikke brug for drenge i husholdningen.
Jeg kan huske 2019. Det var juletid.
Humøret er altid godt ved juletid. Vi modtog et nødopkald.
David sagde: "Jeg ved ikke, om du vil se dette barn."
"Men ifølge vores oplysninger er hans tilstand kritisk."
Jeg sagde: "Lad os tage derhen."
Han lider. Kom med mig.
Da vi kom derhen og så barnet, kunne han ikke engang gå.
Det var en dreng. Han havde store smerter.
Det var Saviour.
Han var blevet voldtaget flere gange og er diagnosticeret med hiv.
Han gemte sig i store rør -
- på en byggeplads.
Da vi fik ham ud af røret, holdt han bukserne oppe.
Han havde frygtelige smerter.
Slog de din søster ihjel?
Han var blevet dræbt få dage efter, hvis vi ikke var nået frem.
Så havde han ikke overlevet.
Vi tog Ernest med, et af vores ældste børn.
Vi tager nogle børn med på vores redningsmissioner.
De elsker at tage med og hjælpe, og det er vældig inspirerende.
Ernest satte forsigtigt barnet ind i bilen.
Han sad hos ham på bagsædet og gav ham noget at drikke og kiks.
Så satte David lidt julemusik på. Det kan være ret følelsesladet.
På hjemvejen spillede han en gospelagtig julesang.
Jeg vendte mig om og så Ernest sidde med Saviour -
- og begyndte at græde, fordi det var så følelsesladet.
Men det var jul, og vi reddede et liv.
Så måske var det den bedste jul nogensinde.
Kan du huske, da Hope kom hertil første gang?
Hope var meget lille, da han blev reddet.
Da han kom til Land of Hope, var han i en meget sølle forfatning.
Han var døende, så det var meget sørgeligt.
Hvad tænker du om Hope i dag?
Hope er den mest...
Han er nok det lykkeligste barn i verden.
Det lykkeligste barn i verden. Forvandlingen er fantastisk.
Han er sund og rask og tryg.
Så Hope har det godt nu. Han er vældig intelligent.
Alt, hvad vi ved om Hopes baggrund, ved vi fra faderen.
Han er en heksedoktor.
Han er en person med indflydelse.
Det første, han spurgte mig om, var: "Hvor meget skylder jeg dig?"
Jeg sagde: "Du skylder mig ikke noget."
"Vi er her, fordi et barn fortjener at kende sin identitet."
Han sagde, at det var moderens skyld, og fortalte sin side af historien.
Vi har ledt efter Hopes mor, siden vi fandt ham.
Det er meget vigtigt for Hope at træffe sin mor.
At se hende og møde hende. Det er også vigtigt for hende.
For hun skal indse, at børn ikke er hekse.
David, hvad tænker du om mødet i dag med moderen?
Jeg ved ikke, hvad jeg skal forvente, før jeg træffer hende.
Hun sagde, at hun ville vente på os.
Jeg har lige ringet. Telefonen ringede, men så blev den slukket.
For alle jer på Land of Hope er det vigtigt -
- at børnene har en relation til deres forældre.
Når vi tager på hjemmebesøg, taler vi for vores sag.
Vi er der for at oplyse. Ikke kun familien, men hele landsbyen.
Det var den mand, der kontaktede David -
- og informerede os om et efterladt barn på to år.
Det var ham.
I ti år har vi været aktive i de lokale landsbyer.
Vi har faktisk mange ambassadører, som kender os og ringer til os.
De er vores øjne og ører.
- Hvornår så I hende sidst? - I går morges.
De siger, at hun har forladt landsbyen.
Vi vil forsøge at se, om vi kan finde hende.
Selv om solen skinner, og der er børn overalt -
- kan en situation hurtigt ændre sig og blive meget farlig.
For en måned siden reddede vi et barn i en landsby.
To af hans venner blev slagtet.
Det betyder, at de huggede hovedet og armene af dem.
Sådan slagter de børn. De dræber dem med en økse eller en machete.
Vi besøger landsbyens overhoved og forklarer, hvorfor vi er der.
Så vi samarbejder med landsbyerne.
Er der mange børn her, der anklages for at være hekse?
- Ja. - Hvorfor udpeges de som heksebørn?
De opførte sig underligt. Mange døde.
Men jeg fik sat en stopper for det.
- Hvordan? - Vi har en særlig mikstur.
Børnene kaster op, når de drikker den. Så bliver de helbredt.
Hvor meget betaler forældrene for medicinen?
- En million. - Ingen her har en million naira.
Er det ikke for dyrt?
Hvis de ikke har en million naira, kan de give mig jord i stedet for.
Hvad sker der, hvis forældrene hverken har jord eller penge?
Opgiver de så barnet?
Så kan de tjene mig.
Har du børn, der tjener dig nu -
- fordi forældrene ikke kunne betale?
Hent drengen.
Hvad laver du her? Hjælper du høvdingen?
Jeg gør, hvad han beder mig om.
Okay. Får du penge for det?
Jeg spiser gratis. Mine penge går til ham.
Det kaldes slaveri.
Du har arbejdet hårdt i 15 år, og du har kun fået mad for det.
Det er nemt at manipulere folk, der ikke er uddannede.
De har det med at tro på alt, hvad de hører. Især fra en præst.
For religion er vigtigt i Nigeria.
Præsterne udnytter folks uvidenhed.
Hvis de siger, at børn er hekse, så tror folk på det.
Propaganda om hekseri er -
- en nem måde at plyndre folk på.
Mange præster har aldrig accepteret mig -
- i deres kristne organisationer.
Jeg har prædiket højlydt i årevis -
- om at Gud aldrig skabte hekseri.
Ifølge vores egne statistikker -
- forsvinder der hver uge ti børn fra en landsby.
Man må forstå, at når man anklager et barn for at være en heks -
- skyldes det i høj grad den ekstreme fattigdom.
De kan ikke brødføde alle børnene.
Så hvis der er mulighed for at sende et barn eller to væk -
- og kalde dem heksebørn, er der færre munde at mætte.
Så det er en måde at overleve på.
Det er ikke nemt at give et tal.
Men det er mange børn.
Og ét barn er rigeligt. At ét barn bliver dræbt er rigeligt.
Børn, der vokser op her, ved -
- at hvis de anklages for at være hekse, må de flygte.
Ellers overlever de ikke. Så de stikker af.
Børn, der bor på gaden, kan blive udsat for meget.
For menneskehandel -
- ulovlig organhandel og forskellige overgreb.
Og alle piger, der sover en nat på gaden, bliver voldtaget.
Jeg løb hjemmefra og begyndte at tigge på gaden.
Jeg blev anklaget for at have dræbt min far.
De slog mig hver morgen.
De gav mig ikke mad. Min mor brændte mig med strygejernet.
Hvad føler du, når du tænker på dem, der anklagede dig?
At vi bør glemme, hvad der er sket, og komme videre.
Alle børnene på centret har været udsat for mishandling.
De har sår i hovedet og store snitsår.
Alle børnene har ar, som de altid vil bære med sig.
Nogle gange er børnene lænket. Det har vi set.
Børn bliver spærret inde i et rum og må ikke spise eller drikke -
- før de tilstår, at de er hekse.
- Er du også en heks? - Ja.
Mit navn er Benjamin. Mine forældre anklagede mig for hekseri.
Hvad mener du om hele situationen?
Jeg mener... Når jeg er færdig med skolen -
- vil jeg lære mennesker i landsbyen -
- at hekse ikke eksisterer.
Problemerne begyndte, fordi jeg gik i skole.
Nogle slægtninge beskyldte min far for at være en heks.
Det var ikke normalt at have en så stor interesse for uddannelse.
Så det måtte være hekseri.
Det var der, problemerne startede. Jeg blev anklaget for at være heks.
Når man anklages for at være en heks, ser alle anderledes på en.
Selv ens familie ser anderledes på en.
"Den person er ikke normal." Min far blev anklaget for hekseri -
- og han blev smidt ud af den store familie.
Så opstod der flere og flere problemer.
Folk var meget aggressive mod os.
De tævede endda min mor.
Så der var fysiske overfald, og det var en farlig situation.
- Hvad skete der med din far? - De slog ham ihjel.
De slog ham ihjel. Så kom Land of Hope.
Livet er i dag en refleksion over barndommen.
Det ser jeg nu på mange måder.
Jeg var så spændt på at møde Hopes mor for første gang.
Hvordan ser hun ud? Hvordan vil hun og Hope reagere?
Det blev meget følelsesladet for os.
For pludselig var hun der. Det var meget følelsesladet for Hope.
Hej.
Godmorgen. Velkommen. Sid ned.
- Hvad hedder du? - Justina.
- Hvor gammel er du? - 23.
Så du var 14 eller 15 år, da du var gravid med Hope.
- Ja, 15 år. - Hvad skete der?
Kan du fortælle os, hvorfor vi fandt ham sådan?
Fortæl os historien.
Vi er her, fordi vi ønsker, at du får et forhold til din søn.
Vi er her ikke for at dømme dig.
Du er stadig selv et barn.
Giftede han sig med dig, eller tog han dig bare som kone?
Hvad skete der mellem dig og ham? Han er en gammel mand.
Jeg ved det ikke. Han kom til os.
Han inviterede mig ud, men jeg afviste ham.
- Du kunne ikke lide det. - Nej. Han tvang mig den dag.
Steven blev født et år før Daniel.
Du gav ham altså navnet Steven. Har de samme far?
- Ja. - Da han blev reddet...
kendte vi ikke hans navn. Ingen oplyste os om hans navn.
Så vi måtte give ham en identitet.
- Så vi gav ham navnet Hope. - Det er et godt navn.
Var det Hopes far, der efterlod ham i den tilstand?
Ja, han efterlod ham der.
- Okay. - Vær ikke vred på mig.
Bare rolig. Du er her nu. Det er det vigtigste.
Det er din søn. Hope, det er din mor.
Du lå i hendes mave.
Hvordan har du det?
Han hører ikke så godt.
Jeg er ked af det. For alt, hvad der er sket.
Hvor er mærket? Jeg vil gerne se det.
- Der. - Okay.
Der er det.
- Det er det mærke, du gav ham. - Ja.
Undskyld. Du må tilgive mig.
Er du okay, Hope?
- Er du okay? Nej. - Måske forstår han det ikke helt.
- Han tror nok, at du vil tage ham. - Nej.
Vi håber, at du vil komme og besøge ham mange gange.
- Er din anden søn lige så høj? - Han er højere.
Jeg ville ikke afbryde jer. Hej, Hope.
- Jeg hedder Martyna. - Justina.
Det er dejligt at møde dig. Justina, du har en fantastisk søn.
Jeg kan se, at han er forvirret.
Han har sin stolthed og ved, hvordan han havde det, da han blev fundet.
Så han føler glæde, men måske også vrede.
Hun bliver her ikke. Hun går igen.
Du bliver her. Men hun skal se dette sted.
Og så går hun. Okay?
Måske vil han en dag være i stand til at tilgive mig.
Hvis man vil forandre verden, må man starte med børnene.
Hvis man kan ændre deres opvækst, kan man ændre en hel generation.
Det er tid til at se fremad.
Hope er glad for at se sin mor. Hun har besøgt os flere gange.
Hun har boet på Land of Hope i en længere periode.
Han var så glad. Han tog hendes hånd og viste hende stolt til de andre.
"Det her er min mor."
Man skal lære at bære andres byrder.
Vi har brug for ledere, der kan bære folkets byrder -
- og ofre sig for dem.
Ja, det kræver opofrelse.
Jeg har kendt ham i ti år og set ham græde to gange.
Endelig fik en af vores største sager en afslutning.
Det var selvfølgelig historien om Hope.
Det har ikke kun været blod, sved og tårer for mig og ham.
Det har også påvirket vores forhold og vores forældreskab.
En, to, tre, fire, fem.
Du snød!
Det har været et offer. Da jeg blev gravid -
- var vi nødt til at overveje, hvor vores søn skulle bo -
- og tænke på hans sikkerhed.
Vi måtte først og fremmest tænke på projektet.
Jeg lader ham vokse op i Danmark.
Det er et tryggere, bedre og sundere miljø for ham.
Hop! Hop!
Nogle gange bliver jeg misundelig, når jeg ser børnefamilier i byen.
Jeg ville ønske, at jeg kunne leve sådan med min søn og hans far.
"Igen." Du sagde hele tiden "igen".
Men sandheden er, at jeg ofte føler mig ensom i Danmark.
I dag har vi 92 børn i børnecentret.
Børn, som blev fundet i buskadser. De blev bare smidt ud.
Børn, der næsten døde i vores arme.
Når jeg i dag ser dem gå på universitetet og tage deres eksamen -
- kan jeg ikke fortryde mine beslutninger.
Det har været hårdt arbejde og udfordrende for mig.
Men jeg er meget stolt af det.
Det er frugten af mine beslutninger, og det gør mig meget glad.
Hvert år i Nigeria bliver 15.000 børn anklaget for hekseri.
Mange af dem bliver dræbt, tortureret eller forsvinder sporløst.
Land of Hope har reddet og forandret 92 børns liv.
HOPE: HJÆLP EN PERSON HVER DAG
Tekster: Malene Cramer Iyuno