NIGERIA JOULUKUU 2015
Mikä tätä lasta vaivaa? Mikä hänellä on?
Lapsellako? - Niin.
Hänellä on nälkä. - Voimmeko antaa lapselle ruokaa?
Ei ruokaa, ei vettä.
Kuva Hopen pelastamisesta muutti elämäni.
Se oli kuin isku vasten kasvoja.
Koko maailma kiinnitti yhtäkkiä katseensa työhömme.
Olimme taistelleet sen eteen vuosia.
Katsokaa Nigeriaa ja lapsia, joita syytetään noituudesta.
Yhdessä vaiheessa halusin palata Tanskaan, -
elää normaalia elämää ja unohtaa kaiken.
Halusin vain piiloutua.
Nimeni on Anja Ringgren Lovén. Olen 44-vuotias.
Kutsun itseäni ihmisystäväksi tai sosiaalityöntekijäksi.
Vartuin Pohjois-Tanskassa.
Asuin äitini, kaksoissiskoni ja vanhemman sisaremme kanssa.
Isäni oli alkoholisti, ja äitini jätti hänet sen takia.
Olin tyttö, joka yritti pelastaa maailman.
Se alkoi, kun olin hyvin nuori. Yritin pelastaa isäni.
Mutta miten lapsi voi auttaa vanhaa miestä, -
joka päättää vain juoda?
Kun äitini laittoi ruokaa -
ja kaksossiskoni ja minä emme syöneet kaikkea, -
hän sanoi: "Jos ette syö ruokaanne loppuun, -
ajatelkaa kaikkia Afrikan lapsia, jotka näkevät nälkää."
Olen jo kuusi- tai seitsemänvuotiaasta asti haaveillut -
meneväni auttamaan Afrikan lapsia.
David Jr., sanot aina, että haluat jalkapalloilijaksi, -
mutta pidät tanssimisesta ja musiikista.
Ehkä voisit olla muusikko tai tanssija.
Äitini kuoli 53-vuotiaana. Aloin tuntea voimakasta vihaa.
Hänen kuolemansa jälkeen minun oli vaikea löytää identiteettiäni.
Kamppailin ahdistuksen ja laihtumisen kanssa.
Olin sairaalassa kolme kuukautta.
David Jr.
Painoin vain 45 kiloa.
Päätin myydä kaiken omaisuuteni Tanskassa kerätäkseni rahaa.
Minusta tuli koditon, jotta voisin auttaa Afrikan lapsia.
NIGERIA
Kaikki maailman ulkoministeriöt kirjoittavat:
"Älkää menkö Nigeriaan. Se on liian vaarallista."
Se on hyvin köyhä maa, jossa on äärimmäistä köyhyyttä.
Ihmiset tekevät mitä vain selvitäkseen hengissä.
Mutta ihmisen on kohdattava pelkonsa.
Minä olen tehnyt niin aina. Kohdannut pelkoni.
Miten muuten voi elää elämäänsä?
Oletteko valmiita? - Kyllä!
Tulkaa!
Nigerialaiset ovat ystävällisiä.
He ovat rauhaa rakastavia ihmisiä.
He vain kärsivät äärimmäisestä köyhyydestä ja korruptiosta.
On ilo saada nämä vieraat tänne.
Anja Lovén tuli tervehtimään kirkkoa Martynan kanssa.
Tulin Puolasta. Se on Euroopassa.
Matkustan ympäri maailmaa tehdäkseni televisioon juttuja -
uskomattomista ja inspiroivista naisista.
Anja on minulle hyvin tärkeä nainen.
Tulin kertomaan hänen työstään.
Olen kotoisin kaukaisesta maasta, Tanskasta Pohjois-Euroopassa, -
mutta kotini on Nigeria.
Aivan.
Poikani, joka istuu tuolla, on nigerialainen.
Hänen isänsä on nigerialainen, joten minäkin olen.
Olen Land of Hopen perustaja.
Tehtävämme on puhua paikallisissa yhteisössä siitä, -
etteivät lapset ole noitia.
Monet Solid Rockin jäsenet ovat auttaneet meitä pelastamaan lapsia.
Olen kiitollinen teille ja kirkolle.
Moni liittää kaikenlaisia asioita noituuteen.
Monet ajattelevat, että jos pippurikasvi -
tai mangopuu ei tuota satoa, se johtuu noituudesta.
Ehkä keittobanaani ei kasva, koska taustalla on noituus.
Noituus on läsnä kaikkialla elämässä.
Ylistäkää Herraa!
Kiitos, Jeesus.
Sellaista on vaikeaa -
uskotella kirkkoni jäsenille, -
mutta se voi olla helppoa, jos henkilö ei ole lukenut.
Heillä on monia manipulointikeinoja.
Tämä saarnaaja oli aiemmin julistanut lapsen noidaksi.
Lapset joutuvat usein kohteeksi. Ihmiset uskovat, että riivattuina -
he voivat langettaa loitsuja ja saastuttaa muita.
Kun lasta syytetään noidaksi, hän saa ikuisen leiman.
Vuonna 2008 katsoin dokumentin Afrikan noitalasten pelastamisesta.
Se järkytti minua, koska noituudesta syytetyt lapset -
olivat minulle aivan uusi asia.
Noituudesta syytetään Nigeriassa vuosittain 10 000 lasta.
Mikään ei olisi voinut estää minua tulemasta tänne.
Ensimmäinen kosketukseni Afrikan mantereeseen -
tapahtui "Afrikan lämpimässä sydämessä" eli Malawissa.
Harkitsin Nigeriaa, mutta halusin kerätä kokemusta -
ennen matkustamista niin vaaralliseen maahan.
Olin tarkkailija ja vapaaehtoinen.
Työni oli asua köyhän perheen luona Malawissa.
Yhtä asiaa Malawissa en unohda koskaan.
Koko lapsuuteni ajan -
olen katsonut monia dokumentteja afrikkalaisesta kulttuurista.
Katsoin ja luin kaiken, minkä pystyin.
Luulin tietäväni kaiken ja mitä köyhyys tarkoitti, -
mutta en ymmärtänyt, millaista on olla nälässä.
Mitä nälkä on?
Kun palasin Malawista, ajattelin:
"Haluan perustaa oman kansalaisjärjestön."
Haluan keskittyä noituussyytöksiin Nigeriassa.
Katsotaanpa. Nämä ovat kuivia.
Viedään ne sisälle.
Tämä on vielä vähän märkä. Tämä on kuiva.
Tämäkin on kuiva. Viedään ne sisälle.
Näettekö, kenen tämä on? Princen? Selvä.
Laitetaan tämä Princen huoneeseen. Onko tämä Sundayn? Selvä.
Tytöt, katsotteko TV:tä?
Teidän pitäisi mennä ulos leikkimään.
Victoria, oletko sairas?
Kävitkö hoitajalla?
Oletko ottanut lääkkeitä? Olet tulikuuma.
Ernest.
Kerro minulle Anjasta. Hän ei kuule minua nyt.
Ennen hänen hiuksensa olivat mustat.
Nyt ne ovat valkoiset. Hän pitää tanssimisesta, -
ja joka aamu hän tykkää juoda kahvia.
Tämä on hengenpelastajani.
Minulle puoli kuppia. - Selvä.
Olet kuin siskoni. Vain mustaa kahvia.
Lasketaan kymmeneen.
Anja-äiti auttaa lapsia.
Hän tekee paljon hyvää. Hän auttoi minua.
Deborah. Mitä? - Kenkäni.
Kenkäsi? Mitä haluat minun tekevän?
Haluan uudet. - Haluatko uudet?
Selvä. Olet korjannut nämä monta kerta.
Hymyile, saat uudet kengät.
Selvä. Nähdään.
Hän on ainutlaatuinen.
Hän tuli tänne asti -
täysin kehittyneestä yhteiskunnasta -
paikkaan, jossa ihmiset ja elämä ovat ihan erilaisia -
ja yrittää tuoda toivoa -
ja uuden näkökulman elämään. Hän yrittää muuttaa asioita.
Minusta hän on tosi vahva.
Hän on enkeli.
Onko hän enkeli? - On.
Se tyttö on fantastinen.
Kun hän tuli Nigeriaan, olin vapaaehtoisena lastenkeskuksessa.
Hän ei edes katsonut minua.
Hän oli hieman vihamielinen.
Kun tapasin Davidin ensi kertaa, hän ärsytti minua.
Pelasimme jalkapalloa.
Hän tuli paikalle, ja lapset unohtivat jalkapallon -
ja juoksivat hänen luokseen huutaen "David-setä"!
He hyppäsivät hänen kimppuunsa. Hän alkoi puhua -
ja leikkiä heidän kanssaan. Ihmettelin, kuka hän oikein on.
Hän ajatteli. "Olen ollut täällä viikon."
"Tämä tyyppi saapuu paikalle ja kaikki rakastavat häntä. Miksi?`"
Olin ollut lasten kanssa, kun he olivat pieniä.
Olin viettänyt heidän kanssaan kuusi tai seitsemän vuotta.
Kuvitelkaa nuori oikeustieteen opiskelija, jolla oli karismaa.
Hän oli 21 ja minä 32. Tulin pelastamaan lapsia.
Romantiikalle ei ollut aikaa. "Ei, en voi tehdä tätä. Ei, ei..."
Välillä joku yritti lähettää lapsen pois laitoksesta.
Suutuin tuolle henkilölle ja korotin ääntäni.
Olin hyvin vihainen ja puolustin sitä lasta.
Anja käski minun rauhoittua.
Hän katsoi minua toisen ja kolmannen kerran.
Sen päivän jälkeen hän tuli luokseni ja sanoi: "Hei."
Kysyin, mitä kuuluu. Aloimme jutella.
Niin siinä sitten kävi.
Tulin toisen kerran Nigeriaan -
kuukausi ensimmäisen matkani jälkeen. Kun palasin, -
David ja minä päätimme hankkia lapsen.
Kuukautta myöhemmin olin raskaana.
Me vain katsoimme toisiimme, ja tulin raskaaksi.
David ja minä perustimme lastensuojelukeskuksen -
lähelle yliopistoa, jossa hän opiskeli lakia.
Ensimmäisinä vuosina pelastimme noin 30 lasta.
Kun aloitimme, nukuimme matolla keskeneräisessä rakennuksessa.
Odotimme pelastustehtäviä.
Vuokrasimme muutamia rakennuksia.
Sinne hyökkäsivät paikalliset aseistautuneet miehet.
He tulivat yöllä ja osoittivat henkilökuntaa ja lapsia aseilla.
He ryöstivät omaisuutemme ja tekivät paljon tuhoa.
Lapset heräsivät yöllä huutaen.
He juoksivat ja piiloutuivat pensaisiin.
Sinä yönä jotkut näistä asemiehistä raiskasivat yhden tytöistämme.
Se oli hirveä hyökkäys.
He pystyivät hyökkäämään kimppuumme, -
koska meillä ei ollut korkeaa aitaa -
eikä nykyisiä turvatoimia.
Sen takia matkustin Tanskaan -
ja aloin tehdä varainkeräystyötä, -
jotta voisimme rakentaa Land of Hopen.
David oli täällä valvomassa rakennustöitä.
Yhdessä me loimme Land of Hopen, toivon maan.
Kaikki pojat asuvat täällä. Kutsumme sitä poikien hostelliksi.
Tuolla päässä on tyttöjen hostelli, jossa asuvat tytöt.
Missä sinun asuntosi on?
Minun asuntoni on suoraan tuolla.
Se on samassa rakennuksessa kuin poikien ja tyttöjen hostelli.
Kun rakensimme tämän paikan, aioimme rakentaa huoneen, -
oman keittiön ja tv-huoneen, -
jotta saisimme yksityisyyttä.
Ja? - Siitä tuli pelkkä huone.
Selvä.
Onko tämä yksityinen tilasi? - Kyllä.
Eroaako tämä muista huoneista?
Ei, tämä on samanlainen kuin lasten huoneet.
Tässä on oma kylpyhuone ja vessa.
Täällä en vietä juuri aikaa sisällä.
Olen paljon ulkona. En halua olla vain huoneessani.
Kuka siellä? Huhuu? Hei. Mitä kuuluu?
Äidin huone on tietenkin aina paras.
Anja, mikä tämä on?
Vuosi vaihtui juuri.
Minun piti pukea jotain erityistä.
Haluan nähdä, miltä se näyttää päälläsi.
Näin. Tanssimme koko yön.
Hyvin elegantti. - Näytän sinulle tämän.
Tämä on paikalliselta räätäliltä täällä Afrikassa.
Tämä on upea.
Yksi lempimekoistani. Hyvin värikäs.
Näetkö? Sen muoto on niin hyvä.
Rinnat ylös ja peppu pystyyn.
Rakastan muotia.
Kuumuuden takia minulla saattaa olla mekko päällä -
ja tunnin päästä on liian kuuma.
Pitää vaihtaa toinen mekko ja sitten toinen.
Tiedätkö, mitä luulen? Näiden seinien sisällä -
voi olla turvallinen olo, mutta ulkopuolinen maailma ei ole sitä.
Land of Hopessa on pelkkää onnea ja rakkautta.
Muurien ulkopuolella maailma on sekoamassa.
Eräänä päivänä David sanoi: "Sain puhelun aamulla.
Kylässä on eräs kaksivuotias." En tiedä, onko se totta.
Voiko joku hylätä kaksivuotiaan? Voiko tämä lapsi edes selvitä?
Katsoin Davidia ja sanoin: "Mennään katsomaan."
Eikö kukaan ruoki lasta? - Ei ole äitiä tai isää.
Ei äitiä, ei isää. - Olen pahoillani.
Kumarruin antamaan Hopelle vettä ja keksin.
Se haju oli kuin kuoleman löyhkää.
Se oli kuin...
En osaa selittää sitä hajua.
Kun kävelimme takaisin bussille, -
eräs mies kysyi: "Minne viette häntä?"
Minun piti kävellä nopeammin, ja yhtäkkiä -
bussi, jolla tulimme, oli ihmisten ympäröimä.
David tuli väliin ja kysyi:
"Oletteko nähneet tätä lasta? Hänen on päästävä sairaalaan."
David paiskasi oven kiinni ja sanoi: "Mennään."
Kun Anja piteli poikaa, hän sanoi:
"David, tämä poika kuolee."
"Ennen kuin hän kuolee, hän tarvitsee nimen."
Nimesimme hänet Hopeksi ja veimme sairaalaan.
Lääkäri sanoi, että hänen tilanteensa oli heikko.
Laskimme Hopen henkäyksiä.
Hän oli lähellä kuolemaa.
David ja minä toimme poikamme David Jr:n sairaalaan.
Nostimme hänet Hopen sänkyyn, jotta he voisivat leikkiä yhdessä.
Se oli ensimmäinen kerta, kun näimme Hopen hymyilevän ja jopa nauravan.
Siksi kutsun hänen selviytymistään ihmeeksi.
Mutta kun ajattelen Hopea, nauran.
Hän on niin älykäs -
ja luonteeltaan hyvin hauska.
Hän on niin hauska.
Pelkään myös, -
ettei hän koskaan pysty puhumaan.
Luulen, että hän todella haluaa ilmaista itseään -
ja toivon, että se päivä koittaa.
Land of Hope on iso lastenkeskus.
Sen pinta-ala on yli 1,2 hehtaaria.
Kun David ja minä ostimme maat, -
meillä oli suunnitelma, että lastenkeskuksen lisäksi -
rakentaisimme koulutuskeskuksen, -
jossa lapset voisivat opetella erilaisia taitoja.
Kuvataidetta, fysiikkaa, tietokoneiden käyttöä.
Täällä me laulamme ja pidämme hauskaa.
Yksi, kaksi, kolme, nyt!
Rakastan teitä!
Tämän takia olen aina niin tunteellinen.
Mietin vain, miten pelastimme heidät.
Kun näen heidän seisovan täynnä rohkeutta -
ja laulavan itseensä uskoen...
Nyt he ovat nuoria naisia, jotka antavat toisilleen voimaa.
Se on uskomatonta.
Olen kananlihalla. - Rakastan tätä.
Jos katsoo Tanskaa, Puolaa ja Eurooppaa -
1700-luvulla me syytimme noituudesta kaikkia, etenkin naisia.
Tanskassa poltettiin elävältä yli 2 000 naista, -
joita syytettiin noidiksi.
Miksi Tanskassa ei enää polteta naisia elävältä?
Koska aloimme lähettää lapsemme kouluun.
Se on terapiaa. Terapia parantaa.
Taide on itseilmaisua.
Se voi olla luovuutta tai mielikuvitusta.
Mitä ajattelette? Millaisia ideoita teillä on?
Nigerialainen lapsi sai dollarin vuodessa -
koulumaksujen maksamiseen. Se oli siis vain vitsi.
Halusimme nähdä, miten he budjetoivat lasten koulutukseen.
Ongelma liittyy myös taikauskoihin ja köyhyyteen.
Jos lapsia ei lähetetä kouluun, kehitystä ei tapahdu.
On sydäntä särkevää nähdä, miten lahjakkuutta haaskataan täällä.
Toivo merkitsee minulle paljon.
Mitä Hope tarkoittaa?
Help One Person Every day. - Auta yhtä ihmistä joka päivä.
Tästä oli pakko tulla Land of Hope, toivon maa.
Hei! Mitäs täällä on?
Aina kun lapset pelaavat jalkapalloa, hoitaja on paikalla.
He pelaavat kuin olisi kyse elämästä ja kuolemasta.
Ei hätää, David. Ei hätää.
Tunnistatko kaikki lapset nimeltä?
Kyllä. Minun ei tarvitse edes nähdä heitä.
Tunnistan heidät äänestä.
Onko teillä oma vesi?
Kyllä, meillä on oma vesiyhtiö.
Mieheni David on unelmoinut siitä aina.
Hän halusi tuottaa vettä, joka olisi halvempaa ja kaikkien saatavilla.
Toivon maa on kuin Nooan arkki. Meillä on kanoja ja kaloja -
ja iso alue, jossa kasvatamme vihanneksia -
ja erilaisia lehtiä, joita käytämme paikallisissa ruoissa.
Siitä tuli melkein sellainen, mistä olimme haaveilleet.
Tämän kaiken varassa voi selvitä hengissä.
Tämä on Davidin perheen kotikylä.
Kaikki yhteisössä kunnioittavat häntä paljon.
Olemme siis turvassa täällä.
Kun rakensimme Land of Hopen, palkkasimme 150 paikallista.
Työllistimme paljon ihmisiä, -
joten Land of Hope on kylän ylpeydenaihe.
TANSKA
Kun olen Tanskassa, kaipaan Nigeriaa. Kun olen Nigeriassa, kaipaan Tanskaa.
Tuntuu, että minulla on jalka kummassakin maassa.
Joka päivä tunnen olevani jakautunut näiden kahden maan välille.
Tanskassa teen hallinnollista työtä.
Teen haastatteluja ja puhun konferensseissa.
Meille on tärkeää, -
että meillä on foorumi, jossa puhua työstämme ja kerätä lahjoituksia.
Tarvitsemme rahaa, jotta voimme pelastaa lapsia -
ja tarjota heille tulevaisuuden.
Minä olen se, joka palaa Tanskaan keräämään rahaa.
Harteillani lepää valtava vastuu.
Olen ylpeä hänestä.
Hän välittää kovasti Nigeriasta ja nigerialaisista.
En ole pitänyt lomaa kolmeen vuoteen.
Siihen ei ole aikaa, joten odotan sitä innolla.
Todella paljon. - Niin minäkin.
Työskentelen Anjalle Land of Hopessa.
Olen varatoimitusjohtaja ja huolehdin viestinnästä, -
markkinoinnista ja sosiaalisesta mediasta.
Äiti käski minun huolehtia hänestä jo nuorena.
Äiti taisi nähdä, että olemme erilaisia.
Kun Anja näkee uima-altaan, hän haluaa hypätä siihen.
Minä mietin: "Kuinka syvä se on?"
"Otetaan siitä ensin selvää."
Anja vain hyppäsi.
Vaikka tiedän, että hän varttui täällä -
Tanskassa minun kanssani ja olemme tanskalaisia, -
minusta tuntuu, että Nigeriassa -
hän on kaikkein onnellisin.
Joskus Anja ja minä riitelemme, -
koska olemme kaksosia ja kollegoja ja riitelemme monista asioista.
Jos olen vihainen hänelle ja menen ulos, ihmiset pysäyttävät minut -
ja tulevat kehumaan häntä. Ajattelen: "Voi ei."
"Ei hän niin täydellinen ole."
NIGERIA
Ulkopuolelta näytti siltä, että olimme menestyneet, -
mutta kulissien takana meillä oli hyvin vaikeaa..
Keskityimme projektiin ja lapsiin.
Lapset, joita on syytetty noituudesta, eivät tule lähelle.
Heistä jokainen aikuinen on vaarallinen.
He eivät usko meitä.
Aikuiset ovat uhkailleet, -
hakanneet ja jopa tappaneet heitä.
Heille jokainen aikuinen on uhka.
Minun on vakuutettava heidät siitä, että yritän tehdä jotain hyvää.
Täällä Land of Hopessa on 91 lasta, -
joista vain 21 on tyttöjä. Loput ovat poikia.
Miksi poikia syytetään noidiksi useammin kuin tyttöjä?
Koska pojilla on yleensä hallitsevampi luonne.
He leikkivät rajusti. Eikä heitä tarvita.
Poikia ei tarvita kotona.
Oli vuoden 2019 joulun aika.
Jouluna sitä on aina tietynlaisessa mielenalassa.
Se oli hätäkutsu. David tuli luokseni ja sanoi:
"En tiedä, haluatko nähdä tätä lasta."
"Tietojemme mukaan hän on todella huonossa kunnossa.
Sanoin: "Mennään, mennään."
Kun näimme lapsen, hän ei voinut edes kävellä.
Hän oli poika ja hänellä oli kovat kivut.
Hän oli Saviour.
Hänet oli raiskattu monta kertaa ja hänellä oli todettu HIV.
Hän piileskeli isoissa putkissa -
rakennustyömaan lähistöllä.
Kun haimme hänet putkista, hän kannatteli housujaan.
Hänellä oli hirveät kivut.
Tappoivatko he siskosi?
Jos emme olisi tulleet, hänet olisi tapettu parin päivän päästä.
Hän ei olisi elossa.
Otimme mukaan Ernestin, joka on vanhimpia lapsistamme.
Joskus otamme lapsia mukaan pelastustehtäville.
He tulevat mielellään auttamaan, ja se inspiroi minua.
Ernest vei lapsen varovasti autoon -
istui hänen kanssaan takapenkillä ja antoi juotavaa -
ja keksejä. Sitten David soitti joululaulua.
Se oli hyvin tunteellista. Paluumatkalla -
hän laittoi soimaan hartaan joululaulun.
Katsoin takapenkille, jossa Ernest istui Saviourin kanssa -
ja aloin itkeä. Niin tunteellista se oli.
Mutta oli joulu. Pelastimme hengen.
Se oli ehkä paras joulu ikinä.
Muistatko hetken, kun Hope tuli tänne ensi kertaa?
Hope oli hyvin pieni, kun hänet pelastettiin.
Kun he toivat hänet Land of Hopeen, -
se oli hyvin surullista hänen tilansa takia.
Hän teki kuolemaa. Se oli hyvin surullista.
Mitä mieltä olet Hopesta nyt?
Hope on kaikkein... En tiedä.
Hän on maailman onnellisin lapsi.
Muutos on uskomaton.
Nyt hän on terve ja turvassa.
Hope voi nyt hyvin. Hän on tosi fiksu.
Tiedämme Hopen tarinasta sen, mitä tiedämme hänen isästään.
Hän on velho ja noitatohtori.
Hänellä on vaikutusvaltaa.
Kun tapasimme, hän kysyi heti: "Paljonko olen velkaa?"
Sanoin: "Et ole mitään velkaa. En halua rahaa."
"Olemme täällä, koska jokainen lapsi ansaitsee tietää, kuka on.
Hän syytti äitiä ja kertoi tarinan toisen puolen.
Olemme etsineet Hopen äitiä siitä asti, kun löysimme hänet.
On tärkeää Hopelle, että hän tapaa äitinsä.
Näkee ja tapaa hänet. Se on tärkeää myös äidille.
Äidin pitää ymmärtää, etteivät lapset ole noitia.
Mitä mieltä olet tästä tapaamisesta äidin kanssa, David?
En tiedä, mitä odottaa, ennen kuin näen hänet.
Hän sanoi odottavansa meitä siellä.
Soitin, puhelin soi, ja sitten se pantiin kiinni.
Tietääkseni teille Land of Hopessa -
on tärkeää, että lapsilla on suhde vanhempiinsa.
Edistämme asiaa kotikäynneillä.
Tehtävämme on kouluttaa.
Ei vain perhettä, vaan koko yhteisöä.
Tämä mies otti yhteyttä Davidiin -
kertoakseen hylätystä lapsesta, -
joka oli vain kaksivuotias.
Olemme toimineet paikallisissa kylissä lähes 10 vuoden ajan.
Meillä on paljon lähettiläitä.
He tuntevat meidät ja tietävät soittaa meille.
He ovat silmämme ja korvamme.
Milloin näit hänet viimeksi? - Eilisaamuna.
Eilisaamuna? - Niin.
Juuri nyt he sanovat, että hän lähti kylästä, -
mutta yritämme selvittää, mistä löydämme hänet.
Vaikka aurinko paistaa ja lapsia on kaikkialla, -
tilanne voi muuttua hetkessä -
hyvin vaaralliseksi.
Vain kuukausi sitten olimme kylässä ja pelastimme lapsen.
Kaksi hänen ystäväänsä teurastettiin.
Se tarkoittaa, että heiltä katkaistiin pää ja käsivarret.
Niin lapsia teurastetaan.
Heidät tapetaan kirveellä tai viidakkoveitsellä.
Käymme kylän päällikön luona kertomassa, miksi tulimme.
Teemme yhteistyötä yhteisön kanssa.
Syytetäänkö yhteisössä monia lapsia noidiksi?
Kyllä syytetään.
Miksi lapsia leimataan noidiksi? Mitä tapahtui?
He käyttäytyivät oudosti, ja aiemmin heitä kuoli usein.
Niin ei ole käynyt minun ollessani täällä.
Mistä se johtuu? - Meillä on eräs sekoitus.
Lapset oksentavat juotuaan sitä, ja sitten he paranevat.
Kuinka paljon vanhemmat maksavat lääkkeestä?
Miljoonan. - Kellään ei ole miljoonaa nairaa.
Eikö se ole liian kallista?
Jos vanhemmilla ei ole miljoonaa nairaa, -
he antavat minulle maata sen summan edestä.
Entä jos vanhemmilla ei ole maata -
eikä rahaa?
Hylkäävätkö he lapsen?
He voivat palvella minua.
Onko sinulla nyt lapsia, jotka palvelevat sinua, -
koska vanhemmat eivät ole pystyneet maksamaan?
Käy hakemassa lapsi.
Mitä teet täällä nyt? Autatko päällikköä?
Teen mitä hän haluaa ja tuon, mitä hän haluaa.
Selvä, mutta saatko siitä rahaa?
Saan vain syödä ilmaiseksi. Rahani menevät hänelle.
Tätä kutsutaan orjuudeksi. Kun tekee kovasti töitä 15 vuotta -
ja saa siitä vain ruokaa.
Kouluttamattomia ihmisiä on helppo manipuloida.
He uskovat kaiken, mitä heille kerrotaan, -
etenkin jos kyseessä on pastori.
Uskonnolla on iso rooli nigerialaisten elämässä.
Pastorit käyttävät hyväkseen ihmisten tietämättömyyttä.
He väittävät lapsia noidiksi, -
ja ihmiset uskoivat sen.
Noituuteen vetoaminen -
on helppo tapa ryöstää ihmisiä.
Monet pastorit eivät hyväksyneet minua -
kristillisiin järjestöihinsä tässä kaupungissa.
Olen saarnannut vuosia, -
ettei Jumala luonut noituutta.
Tilastojemme mukaan -
tästä kylästä katoaa viikoittain kymmenen lasta.
On syytä ymmärtää, että noidaksi syyttämisen takana -
on usein äärimmäinen köyhyys.
He eivät voi ruokkia kaikkia lapsiaan.
Jos tulee tilaisuus lähettää yksi tai kaksi lasta pois -
ja vedota noituuteen, ruokittavia jää vähemmän.
Se on myös tapa selviytyä.
On vaikea sanoa tarkkaa lukua, -
mutta lapsia on paljon.
Yksikin riittää. Riittää, että yksi lapsi tapetaan.
Lapset ovat kasvaneet tässä yhteisössä ja tietävät, -
että jos heitä syytetään noidiksi, heidän on karattava.
Muuten he eivät selviä. Siksi lapset yrittävät karata.
Katujen lapset ovat alttiita kaikenlaisille asioita.
Ihmiskaupalle, elinkaupalle -
ja kaikenlaiselle hyväksikäytölle.
Jokainen tyttölapsi, joka viettää kadulla yhdenkään yön, raiskataan.
Karkasin, joten aloin kerjätä kadulla.
Minua syytettiin isäni tappamisesta.
Minua hakattiin joka aamu.
En saanut ruokaa. Äitini poltti minua silitysraudalla.
Miltä sinusta tuntuu, kun ajattelet syyttäjiäsi?
Minusta meidän pitäisi unohtaa kaikki, -
mitä on tapahtunut, ja jatkaa eteenpäin.
Kaikkia keskuksen lapsia on kohdeltu kaltoin.
Heillä on haavoja päässään ja veitsen jättämiä jälkiä.
Jokainen lapsi kantaa mukanaan jotain tulevaisuuteen.
Joskus lasta pidetään kahleissa.
Olemme nähneet heitä.
Lasta voidaan pitää huoneessa ilman syötävää ja juotavaa, -
kunnes tunnustaa olevansa noita.
Oletko sinäkin noita? - Olen.
Nimeni on Benjamin. Vanhempani syyttivät minua noituudesta.
Mitä ajattelet tilanteestasi nyt?
Ajattelen, että kun valmistun koulusta, -
opetan kaikille kylässä, -
ettei kukaan ole noita.
Ongelmat perheessäni alkoivat, koska kävin koulua.
Sukuni syytti isääni noidaksi.
Ei ollut normaalia, että hän oli niin kiinnostunut koulutuksesta.
Siinä täytyi olla kyse jostain muusta, noituudesta.
Siitä ongelmat alkoivat.
Noidaksi syytettyyn suhtaudutaan eri tavalla.
Jopat omat sukulaiset.
Kun isääni syytettiin noidaksi, -
hänet suljettiin ulos suvusta.
Sitten alkoi tulla ongelmia.
Ihmiset alkoivat olla aggressiivisia meitä kohtaan.
He jopa hakkasivat äitiäni.
Se siis eteni fyysiselle tasolle.
Se oli hyvin vaarallista.
Mitä isällesi tapahtui? - Hänet tapettiin.
Hänet tapettiin.
Sitten tuli Land of Hope.
Se, miten elämme nyt, heijastaa lapsuutta.
Ymmärrän sen nyt, monella tavalla.
Olin innoissani, kun tapasin Hopen äidin ensi kertaa.
Miltä hän näyttää? Miten hän reagoi? Miten Hope reagoi?
Tunteet nousivat pintaan.
Äkkiä hän oli siinä. Hope oli tunteidensa vallassa.
Hei.
Huomenta, tervetuloa. Istu tähän.
Mikä nimesi on? - Nimeni on Justina.
Kuinka vanha olet? - Olen 23-vuotias.
Olitko 14-15-vuotias, -
kun odotit Hopea? - Kyllä, 15.
Mitä tapahtui?
Voitko kertoa, miksi löysimme hänet sellaisena?
Kerro tarina.
Olemme täällä, koska haluamme, että sinulla on suhde omaan poikaasi.
Emme tulleet tänne tuomitsemaan sinua.
Olit itsekin vielä lapsi.
Menikö hän kanssasi naimisiin vai ottiko vain vaimokseen?
Mikä teidän tarinanne on? Hän on vanha mies.
Hän tuli luoksemme.
Hän pyysi minua ulos, ja kieltäydyin. En halunnut.
Etkö pitänyt siitä?
En, ja hän pakotti minut.
Steven syntyi vuotta ennen kuin synnytin Danielin.
Annoit hänelle nimeksi Steven? Oliko hänellä sama isä?
Kyllä. - Kun hänet pelastettiin, -
emme tienneet hänen nimeään, eikä kukaan kertonut sitä, -
joten meidän piti antaa hänelle identiteetti.
Valitsimme hänelle nimen "Hope". - Se on tosi hyvä.
Jättikö Hopen isä hänet sinne siinä kunnossa?
Kyllä, hän hylkäsi Hopen sinne.
Älkää olko minulle vihaisia.
Älä huoli. Olet täällä nyt, ja se on tärkeintä.
Tämä on poikasi. Hope, tämä on äitisi.
Olit hänen vatsassaan.
Miten voit?
Hän ei kuule kovin hyvin.
Olen hyvin pahoillani. Olen pahoillani kaikesta.
Missä merkki on? Haluan nähdä merkin.
Näytä. Haluan nähdä.
Selvä. Siinä. - Selvä.
Tässä on yksi.
Onko tuo sinun tekemäsi? - Kyllä.
Olen pahoillani. Anna minulle anteeksi.
Oletko kunnossa, Hope? - Onko kaikki hyvin?
Oletko kunnossa? En. - Hope ei ehkä ymmärrä.
Hän voi luulla, että viet hänet.
Ei. - Tiedän, tiedän.
Toivon, että käyt katsomassa häntä usein.
Onko hän yhtä iso?
Daniel on pidempi. - Pidempi kuin Hope?
En halunnut keskeyttää. Hei, Hope.
Hei, olen Martyna. - Justina.
Justina. Hauska tavata.
Hauska tavata. - Justina, sinulla on hieno poika.
Näen, että hän on hämmentynyt.
Hän on ylpeä. Hän tietää, missä kunnossa oli, kun hänet löydettiin.
Hän on onnellinen, mutta myös vihainen.
Hän ei jää. Hän menee takaisin.
Sinä jäät tänne, mutta hän saa nähdä tämän paikan.
Sitten hän lähtee. Onko selvä?
Ehkä jonain päivänä hän voi antaa minulle anteeksi.
Jos haluaa muuttaa maailmaa, kannattaa aloittaa lapsista.
Jos vaikuttaa heidän kasvamiseensa, vaikuttaa koko sukupolveen.
Nyt on aika katsoa eteenpäin.
Hope on iloinen nähdessään äitinsä, koska hän tuli käymään.
Hän viipyi pitkään Land of Hopessa. Hope oli hyvin onnellinen.
Hän otti äitiä kädestä ja näytti ylpeänä muille lapsille:
"Näettekö? Tämä on äitini."
Täytyy opetella ottamaan muiden taakka kannettavakseen.
Jos meillä on johtajia, jotka kestävät johtamiensa taakan -
ja uhrautuvat heidän puolestaan...
Sitä se on. Uhrautumista.
Olen tuntenut hänet 10 vuotta ja nähnyt hänen itkevän kahdesti.
Saimme päätöksen yhdelle merkittävimmistä tapauksistamme.
Se on tietenkin Hope.
Se ei ole ollut vain verta, hikeä ja kyyneleitä minulle ja hänelle.
Se on vaikuttanut myös suhteeseemme ja vanhemmuuteemme.
Yksi, kaksi, kolme, -
neljä, viisi! Sinä huijaat!
Kun tulin raskaaksi, -
meidän piti miettiä, missä pidämme poikaamme -
ja ajatella hänen turvallisuuttaan.
Asetimme projektin etusijalle. Kasvatin poikamme Tanskassa.
Se on turvallisempi ja terveellisempi ympäristö hänelle.
Anna mennä!
Tunsin myös kateutta.
Kun näen pariskuntia kävelemässä kaduilla lastensa kanssa, -
toivoin, että voisin tehdä niin poikani ja hänen isänsä kanssa.
Haluatko nähdä sen uudestaan?
Totuus on, että olen usein yksinäinen Tanskassa.
Sitten katson keskuksessani olevia 92 lasta, -
jotka oli hylätty pensaikkoihin -
ja lapsia, jotka olivat kuolla käsiimme.
Kun näen näiden lasten valmistuvan yliopistosta, -
en kadu päätöstäni.
Tämä on ollut kovaa työtä. Haasteita on ollut paljon.
Loppujen lopuksi olen hyvin ylpeä.
Se on tekemieni päätösten hedelmä, josta olen tosi ylpeä.
JOKA VUOSI NIGERIASSA NOIN 15 000 LASTA SYYTETÄÄN NOITUUDESTA.
HEITÄ TAPETAAN JA KIDUTETAAN JA MONI KATOAA.
LAND OF HOPE ON PELASTANUT JA MUUTTANUT 92 LAPSEN ELÄMÄN.
H.O.P.E. AUTA YHTÄ IHMISTÄ JOKA PÄIVÄ
Suomennos: Paula Hyypiö Iyuno