NIGÉRIA, 2015. DECEMBER
Mi a baja a gyereknek? Mi?
- A gyereknek? - Igen.
- Éhes. - Adhatunk neki enni?
Se étel, se víz.
A Hope megmentéséről készült kép megváltoztatta az életemet.
Felrázta az embereket.
A BOSZORKÁNYSÁG MIATT ELHAGYOTT KISFIÚ HIHETETLEN ÁTALAKULÁSA
DÁNIA, 2023
Hirtelen az egész világ felfigyelt a munkánkra.
Évek óta ezért küzdöttünk:
figyeljetek Nigériára, a boszorkánysággal vádolt gyerekekre!
Volt, hogy úgy éreztem...
inkább visszajövök Dániába normális életet élni,
és...
mindent elfelejteni.
Legszívesebben elbújtam volna.
Anja Ringgren Lovén vagyok,
44 éves.
Humanitárius aktivista vagy szociális munkás.
Dánia északi részén nőttem fel
az anyámmal, az ikertestvéremmel és a nővérünkkel.
Apám alkoholista volt, ezért anya elhagyta.
Én voltam az a lány, aki meg akarja menteni a világot,
egészen kiskoromtól kezdve, amikor apámat akartam megmenteni.
De hogyan segíthetne egy gyerek egy férfin,
aki az ivás mellett döntött?
Néha, amikor anya vacsorát főzött,
és az ikertestvéremmel nem ettük meg mind,
azt mondta: "Ha otthagyjátok,"
"jusson eszetekbe, hogy Afrikában éheznek a gyerekek!"
Hat-hét éves koromtól az az álmom,
hogy segítsek az afrikai gyerekeknek.
ISTEN HOZTA AARHUSBAN!
HOPE NINCS EGYEDÜL
Tudod, David Jr.,
mindig azt mondod, focista akarsz lenni,
de tudom, hogy szereted a táncot és a zenét.
Lehetnél esetleg zenész vagy táncos.
Anya 53 éves korában meghalt, és én tele voltam haraggal.
A halála után küszködtem, hogy megtaláljam önmagam.
Szorongtam, nagyon lefogytam.
Három hónapra kórházba kerültem.
Mindössze 45 kilós voltam.
Úgy döntöttem, mindenemet eladom Dániában,
hogy pénzt gyűjtsek.
Hajléktalan lettem, hogy segíthessek az afrikai gyerekeken.
NIGÉRIA
A világ minden külügyminisztériuma azt írja:
"Ne menjenek Nigériába, túl veszélyes!"
Nagyon szegény ország, mélyszegénységben élnek,
és bármit megtesznek a túlélésért.
De szembe kell néznünk a félelmeinkkel,
én mindig ezt tettem. Szembenéztem a félelmeimmel.
Anélkül hogy élhetnénk az életünket?
- Készen álltok? - Igen!
Rajta!
Az itteniek, a nigériaiak, nagyon barátságosak.
Békés nép.
Csak szenvednek az extrém korrupció okozta mélyszegénységtől.
Örömmel látjuk vendégül a látogatóinkat.
Kérem, Anja Lovén jöjjön ide,
és köszöntse az egyházat Martynával.
Lengyelországból jöttem.
Az Európában van.
Körbeutazom a világot, a tévének gyűjtök történeteket
fantasztikus, inspiráló nőkről,
és aki most a fókuszba kerül, az Anja.
Az ő munkáját mutatom be.
Távoli országból jöttem,
Dániából, Európa északi részéről,
de a valódi otthonom Nigéria.
- Bizony. - Mert...
a fiam, aki ott ül, nigériai.
Az apja nigériai, úgyhogy én is az vagyok.
Így igaz.
Én alapítottam a Land of Hope-ot, a Remény földjét.
A helyi közösségeket akarjuk felvilágosítani,
hogy a gyerekek nem boszorkányok.
A Solid Rock sok tagja segített megmenteni a gyerekeket.
Hálás vagyok önnek és az egyházának.
Sokan mindent a boszorkánysággal magyaráznak.
Azt gondolják...
JOHN OKORIKO, LELKÉSZ
ha nem terem a paprika vagy a mangó,
annak a boszorkányság az oka.
Ha nem terem a banán, boszorkányság van a dologban.
A boszorkányság jelen van mindenben.
- Áldjuk az urat! - Áldjuk az urat!
Áldjuk az urat!
Mondjuk: köszönjük Jézus!
Az egyházam tagjaival
nehéz lenne ezt elhitetni,
de azzal, aki felvilágosulatlan, könnyű.
Sokféleképp tudják őket manipulálni.
A prédikátor boszorkánynak nyilvánította a gyereket.
A célpontok elsősorban gyerekek.
Azt hiszik, ha meg vannak szállva,
másokat is megfertőzhetnek átkaikkal,
így ha megvádolták őket,
örökre meg lesznek bélyegezve, és félni fognak tőlük.
2008-ban láttam egy dokumentumfilmet
Afrika boszorkánygyerekeinek megmentéséről.
Sokkoló volt,
mert boszorkánysággal vádolt gyerekekről még soha nem hallottam.
Évente nagyjából tízezer gyereket vádolnak ezzel Nigériában,
úgyhogy hat lóval se tudtak volna visszatartani.
Az első találkozásom
a kontinenssel, Afrikával
"Afrika meleg szívében",
Malawiban történt.
Nigériát tűztem ki célul,
de tapasztalatot akartam szerezni,
mielőtt ilyen veszélyes országba utazok.
Megfigyelő voltam, önként.
Egy szegény családnál laktam Malawiban.
Soha nem fogom elfelejteni...
Gyerekkoromban
rengeteg dokumentumfilmet láttam az afrikai kultúráról.
Amit csak tudtam, megnéztem vagy elolvastam.
Azt hittem, pontosan tudom, mi az a szegénység,
csak azt nem tudtam, milyen éhesnek lenni.
Hogy mi az éhség.
Malawiból visszatérve úgy döntöttem,
saját civil szervezetet alapítok.
A nigériai boszorkányvádakra koncentrálok.
A REMÉNY FÖLDJE
Már száraz, legalábbis egy része.
Vigyük be!
Ez még nedves egy kicsit,
ez száraz.
Jó, ez száraz.
Tedd be a szobába, oké?
Látod, melyik ez?
Prince-é? Oké.
Akkor Prince szobájába tesszük.
Ez Sundayé? Oké.
Lányok, tévéztek?
Menjetek ki inkább játszani!
Victoria!
Beteg vagy?
Elmentél a nővérkéhez?
Bevetted a gyógyszert? Ég a homlokod.
Ernest!
Mesélj nekem Anjáról!
Most nem hallja.
Néha szeret... régen fekete volt a haja,
de most fehér.
Szeret táncolni,
reggelenként szeret kávézni.
Életmentő.
- Nekem egy felet. - Felet? Jó.
Olyan vagy, mint a tesóm.
Fekete kávé tisztán.
Most egy, kettő, három, négy... tíz.
Anja mama segít a gyerekeken.
Sok jót tesz. Rajtam is ő segített.
Deborah! Mi az?
A cipőm.
A cipőd? Mit csináljak vele?
- Újat szeretnék. - Igen?
Mert ezt már olyan sokszor megjavítottad.
Mosolyogj, kapsz új cipőt!
Különleges nő.
Az, hogy eljön ilyen messze,
egy teljesen fejlett társadalomból
ide, ahol teljesen más az élet,
és próbálja elhozni
a reményt, és egy másféle látásmódot,
igyekszik változást elérni.
Szerintem nagyon erős.
Egy angyal.
- Egy angyal? - Igen.
Fantasztikus ez a lány.
Amikor Nigériába érkezett,
önkéntes voltam egy gyermekotthonban.
Rám se nézett.
Egy kicsit... ellenséges volt velem.
Amikor először találkoztam Daviddel, bosszantott.
Fociztunk.
Erre odajön,
az összes gyerek abbahagyja a játékot,
és odarohan hozzá: "David bácsi!",
és a nyakába ugrik. Ő meg cseveg velük.
Gondoltam: "Te meg ki vagy?"
Azt gondolta: "Egy hete itt vagyok,"
"erre megjelenik ez a pasi, és imádják. Miért van ez?"
Azért, mert kiskoruk óta velük voltam,
hat-hétéves koruk óta.
Egy fiatal joghallgatót képzeljenek el,
aki karizmatikus.
Ő 21 éves volt, én 32,
gyerekeket jöttem menteni,
romantikára nincs idő,
"Nem, ez kizárt dolog."
Egyszer valaki el akart küldeni onnan egy gyereket,
megharagudtam rá,
és felemeltem a hangomat.
Nagyon dühösen védelmeztem a gyereket.
Anja megpróbált lecsitítani.
Rám nézett másodszor, harmadszor.
Utána odajött hozzám, köszönt,
megszólított, és szóba elegyedtünk.
Pillanatok alatt megtörtént.
Amikor másodszorra jártam Nigériában,
egy hónappal az első út után,
visszajöttem,
és Daviddel úgy döntöttünk, gyereket vállalunk.
Egy hónappal később terhes voltam.
Egymásra néztünk, és teherbe estem.
Daviddel alapítottunk egy gyermekotthont
nem messze az egyetemtől, ahol tanult.
Az első években úgy 30 gyereket mentettünk meg.
Az elején matracon aludtunk egy félkész házban,
mentőakcióra készen.
Kivettünk egy épületet,
de azt megtámadta
pár helyi fegyveres.
Éjjel jöttek, fegyvert fogtak a személyzetre és a gyerekekre,
ellopták minden ingóságunkat, és sok mindent tönkretettek.
Sikoltva ébredtek fel a gyerekek, elfutottak, elbújtak a bozótban.
Több fegyveres megerőszakolta az egyik kislányt.
Borzalmas támadás volt.
Azért tudtak megtámadni,
mert az épületnek nem volt magas kerítése,
és nem voltak biztonsági óvintézkedések, mint most.
Ez motivált, hogy Dániába utazzak,
és adományokat gyűjtsek,
hogy megépítsük a Remény földjét.
David itt felügyelte az építkezést,
és együtt létrehoztuk a Remény földjét.
Itt laknak a fiúk. Ez a "fiúhostel",
hátul pedig ott a "lányhostel", ott laknak a lányok.
És te hol laksz?
Itt, erre,
ugyanolyan épület, mint a fiúké és a lányoké.
Az építkezéskor
az volt az elképzelésünk,
hogy lesz saját konyhánk, nappalink,
egy kis privát szféránk.
- És? - Végül csak egy szoba lett.
Ez a magánlakrészetek?
Igen, ez az.
Eltér ez a szoba bármiben a többitől?
Nem, ugyanolyan, mint a gyerekeké,
saját fürdővel és vécével.
Amikor itt vagyok, nem sok időt töltök bent.
Sokat vagyok kint, nem szeretek a szobámban lenni.
Ki van itt?
Hahó!
Hogy vagytok?
Naná, mindig a mama szobája a legjobb.
Anja, mi ez?
Szilveszter volt,
valami különlegeset kellett felvennem.
Ezt látnom kell rajtad.
Így, és egész éjjel táncoltunk.
- Nagyon elegáns. - Ezt is megmutatom.
Egy helyi szabó készítette, itt, Afrikában.
Csoda szép.
Az egyik kedvencem. Nagyon színes.
Látod? Jó a szabása.
A cicit felnyomja, a popsit ki.
Szereted a divatot?
Itt nagyon meleg van.
Felveszek egy ruhát, és egy óra után a meleg miatt
öltözhetek át megint.
Anja, tudod, mi jutott eszembe?
Itt, a falakon belül
biztonságban érezhetitek magatokat,
a kinti világ viszont nem ilyen.
Igen, a Remény földjén belül minden csupa boldogság és szeretet.
A falakon kívül
megőrült a világ.
Egyszer azt mondta David: "Érkezett egy hívás."
"Van egy kétéves egy faluban."
Azt se tudtuk, igaz-e,
hogy tényleg túlélheti-e egy kétéves, ha elhagyják.
Azt mondtam Davidnek: "Menjünk, nézzük meg!"
- Senki nem eteti? - Nem. Se anyja, se apja.
Sajnálom.
Lehajoltam, hogy vizet és kekszet adjak Hope-nak.
Az a szag...
mintha a halál szagát érezném.
Mintha...
nem tudom elmagyarázni.
Ahogy a buszhoz vittük,
megkérdezte az a férfi: "Hova viszik?"
Gyorsítanom kellett, és hirtelen
a buszunkat emberek vették körül.
David közbeavatkozott.
"Látják, milyen állapotban van?"
"Kórházba kell vinni."
Becsapta az ajtót, és nyomás!
Fogta a fiút, és azt mondta:
"David!"
"Ez a fiú meg fog halni."
"De előbb kapjon nevet."
Hope-nak, Reménynek neveztük el,
és a kórházban azt mondták, kicsi a túlélés esélye.
Hope levegővételét
másodpercekben számoltuk.
Valóban haldokolt.
Daviddel elvittük David Jr-t, a fiunkat a kórházba,
és egy ágyba tettük Hope-pal, hogy játszanak.
Akkor először láttuk Hope-ot mosolyogni, sőt, nevetni.
Ezért nevezem csodának, hogy túlélte.
De amikor eszembe jut Hope, nevetek.
Mert intelligens,
és nagyon vidám a természete.
Nagyon vicces.
Kicsit aggódom,
hogy soha nem fog beszélni.
Szerintem szeretné kifejezni magát,
és remélem, az a nap is eljön.
A Remény földje egy óriási gyermekotthon.
12 000 négyzetméter,
és Daviddel, amikor megvettük,
nemcsak gyermekotthont terveztünk,
hanem oktatási intézményt is,
ahol szakmát tanulhatnak a gyerekek.
Művészet, fizika,
számítástechnika.
Itt énekelünk és szórakozunk.
Egy, két, há'...
rajta!
Szeretlek titeket!
Ezért érzékenyülök el folyton.
Eszembe jut, ahogy megmentettük őket,
és most látom, milyen bátrak,
énekelnek, hisznek önmagukban.
Fiatal, egymást támogató nők.
Fantasztikus.
Lúdbőrös lettem.
Nagyon tetszik.
Ha megnézzük Dániát, vagy akár Lengyelországot, Európát
az 1700-as években,
mi is vádaskodtunk, főleg nők ellen.
Dániában több mint 2000 nőt égettek el élve
boszorkányság vádjával.
Hogy most miért nem égetünk el nőket élve Dániában?
Mert beiskoláztuk a gyerekeket.
Ez is terápia.
A terápia az, ami meggyógyít.
A művészet az önkifejezés eszköze.
Lehet a kreativitás,
a képzelet. Mi jár a fejetekben?
Milyen elképzeléseitek vannak?
Egy nigériai gyerek oktatására évi egy dollár jut.
Kész vicc
az oktatás finanszírozása.
Ez a gond a babonával és szegénységgel.
Ha nem iskolázzák be őket,
nem lesz fejlődés.
Elszomorító látni,
mennyi tehetség vész kárba ebben az országban.
A Hope-nak annyi jelentése van számomra!
Miért HOPE?
Help One Person Every Day, mindennap segíts egyvalakin.
Más nem is lehetett volna, mint Land of Hope, a Remény földje.
Szia! Mi ez itt?
Amikor fociznak, mindig itt van az ápoló.
Úgy játszanak, mintha életre-halálra menne.
Rendbe jössz, David.
Minden gyereket felismersz, tudod a nevüket?
Minden gyereket.
Látnom sem kell őket ahhoz, hogy felismerjem.
A hangjukról is megy.
Saját vizetek is van?
Igen, saját vízművünk.
David, a férjem, mindig erről álmodott.
Olyan vízről, ami olcsóbb,
és mindenkinek hozzáférhető.
A Remény földje olyan, mint Noé bárkája.
Van csirkénk, halunk,
egy nagy kert, ahol zöldséget
és leveleket termesztünk
a helyi ételekhez.
Ez már majdnem az, amiről álmodtunk,
mert így, hogy megépítettük, biztosítja a túlélésünket.
Ez David családjának a faluja.
A közösségben mindenki tiszteli őt,
ezért itt biztonságban vagyunk.
A Remény földjének megépítéséhez
150 helyi munkást vettünk fel.
Sokaknak munkát adtunk,
így a Remény földje a falu büszkesége.
DÁNIA
Dániában Nigéria hiányzik,
Nigériában pedig Dánia.
Fél lábbal ott vagyok mindkét országban,
úgy érzem, kettéhasadok a két ország közt.
Dániában végzem az adminisztratív munkát,
interjúkat, konferenciákra is felkérnek.
Ez nagyon fontos.
Hogy legyen platform, ahol bemutatom a munkánkat, és adományt gyűjtök.
Mert kell a pénz,
hogy megmentsük a gyerekeket, és jövőt biztosítsunk nekik.
Nekem kell visszajönnöm Dániába, hogy pénzt gyűjtsek,
ez óriási felelősség.
Nagyon büszke vagyok rá,
hogy így a szívén viseli a nigériaiak sorsát.
Három éve nem voltam szabadságon.
Nem volt rá időm, úgyhogy nagyon várom.
- Nagyon. - Én is.
Anjának és a Remény földjének dolgozom.
Alelnök vagyok,
én intézem a kommunikációt,
marketinget, közösségi oldalakat.
Úgy érzem, gondoskodnom kell róla,
mert anya ezt kérte.
Részben azért, mert látta, mennyire mások vagyunk.
Anja olyan volt, hogy: "Itt egy medence. Ugorjunk bele!"
Én meg: "De milyen mély?"
"Derítsük ki, mielőtt ugrunk!"
Anja simán beleugrott.
Tudom, hogy itt nőtt fel,
dánok vagyunk és Dániában élünk,
de úgy érzem, amikor Nigériába megy,
akkor leginkább önmaga.
Néha, ha vitázunk Anjával,
mert ikrek vagyunk, munkatársak,
úgyhogy sok mindenen vitázunk,
haragszom rá, és odajönnek hozzám, hogy:
"imádom a testvéredet."
Én meg: "Azért nem olyan fantasztikus".
Nem olyan tökéletes.
NIGÉRIA
Kívülről úgy tűnt, sikeresek vagyunk,
de a kulisszák mögött küszködtünk.
De a gyerekekre koncentráltunk.
A boszorkánysággal vádolt gyerekek,
ha meglátnak, nem akarnak odajönni.
Minden felnőttet veszélyesnek hisznek.
Nem hisznek nekünk. Sok bántás érte őket
a felnőttek részéről,
ütlegelik,
gyakran meg is ölik őket. Veszélyesnek hisznek minden felnőttet.
Meg kell őket győznöm, hogy jót akarok nekik.
A Remény földjén 91 gyerek él,
ebből csak 21 lány. A többi fiú.
Miért vádolják a fiúkat gyakrabban boszorkánysággal?
Általában dominánsabb a személyiségük,
durván játszanak. És nincs rájuk szükség.
A háztartásban nincs rájuk szükség.
2019-ben karácsony táján jártunk,
december volt. Ilyenkor mindig különleges a hangulat.
Sürgősségi hívást kaptunk.
David azt mondta:
"Nem tudom, meg akarod-e nézni ezt a gyereket,"
"de állítólag nagyon rossz állapotban van."
Én menni akartam.
Amikor megláttuk a gyereket,
már járni is alig tudott.
Fiú volt. Fájdalmai voltak.
Ő Saviour, "megváltó".
Többször megerőszakolták, HIV-et diagnosztizáltak nála.
Nagy csövekben bujkált
építkezéseken.
Amikor kiszedtük a csőből,
kapaszkodott a nadrágjába,
és iszonyú fájdalmai voltak.
Megölték a lánytestvéredet?
Őt is megölték volna
egy-két nappal később, ha nem megyünk érte.
Ma már nem élne.
Magunkkal vittük Ernestet, az egyik nagyobb gyereket.
Néha elvisszük a gyerekeket a mentőakciókra.
Szívesen jönnek segíteni,
és ez annyira inspiráló!
Ahogy Ernest gyengéden betette a kocsiba,
ott ült mellette hátul, megitatta,
kekszet adott neki,
David pedig betett egy karácsonyi dalt.
Úgy elérzékenyültünk!
Hazafele David betett egy karácsonyi gospelt,
én néztem Ernestet Saviour mellett,
és sírva fakadtam, olyan megható volt.
Karácsony volt, megmentettünk egy életet,
ez volt talán a legszebb karácsonyunk.
Emlékszel arra, amikor Hope idejött?
Nagyon kicsi volt, apró, amikor megmentették.
Amikor idehozták a Remény földjére,
szomorú volt, hogy milyen állapotban van.
Szó szerint haldokolt,
nagyon szomorú volt.
És most mit gondolsz Hope-ról?
Hope a leg... nem is tudom.
Szerintem ő a világ legvidámabb gyereke.
Mert...
elképesztő az átalakulása.
Már egészséges, teljes biztonságban van,
úgyhogy igen, már jól van.
Nagyon okos.
Annyit tudunk Hope-ról, amennyit az apja elmondott.
Az apja varázsló, boszorkánydoktor.
Nagyon befolyásos.
Az első kérdése az volt: "Mennyivel tartozom?"
Mondtam, hogy semmivel,
nem kell a pénz.
Azért jöttünk, mert minden gyereknek ismernie kell származását.
Azt mondta, minden az anya hibája.
A történet egyik felét mondta el.
Hope anyját azóta keressük, hogy őt megtaláltuk.
Fontos számára, hogy találkozzon az anyjával.
Hogy lássa, megismerje.
Az anyának is fontos.
Tudnia kell, hogy a gyerekek nem boszorkányok.
Mit gondolsz, David, erről a találkozóról? Az anyával?
Nem tudom, mit várjak. Előbb lássuk őt!
Azt mondta, ott van, ott vár minket.
Nemrég újra hívtam,
egy perce, és ki volt kapcsolva.
Ha jól tudom, nektek a Remény földjén
fontos, hogy a gyerekeknek legyen kapcsolata a szüleivel.
A családlátogatások alkalmával
szállunk síkra az ügyünkért.
Felvilágosítani megyünk oda.
Nem csak a családot, az egész közösséget.
Ez a férfi kereste meg Davidet,
és szólt az elhagyott gyermekről,
aki csak kétéves. Ő az.
Már majdnem tíz éve vagyunk aktívak a falvakban.
Sok nagykövetünk van.
Ismernek minket, és felhívnak.
Ők a szemünk és a fülünk.
- Mikor látták utoljára? - Tegnap reggel.
Most azt mondják, elment a faluból,
de igyekszünk megtudni, hol van.
Bár a nap süt, és minden tele van gyerekkel,
a helyzet egyik pillanatról a másikra megváltozhat,
veszélyessé válhat.
Múlt hónapban az egyik faluban
megmentettünk egy gyereket. Két barátját lemészárolták.
Ez azt jelenti, hogy levágták a fejüket,
a karjaikat, így mészárolják le a gyerekeket.
Baltával vagy macsetével gyilkolják meg őket.
Felkeressük a falu vezetőjét,
hogy megértessük vele, miért jöttünk,
mivel a közösséggel dolgozunk.
Sok gyereket vádolnak itt boszorkánysággal?
Igen, sokat.
Miért tartják őket boszorkánynak?
Furcsán viselkednek, és azelőtt
sokan meghaltak.
De amióta én itt vagyok, nem.
Hogy csinálja?
Van egy különleges orvosság.
A gyerekek hánynak, amikor megisszák, aztán meggyógyulnak.
Mennyit fizetnek a szülők az orvosságért?
- Egymillió nairát. - Itt senkinek nincs annyija.
Nem túl drága?
Ha a szülőknek nincs egymilliójuk,
földet adnak ilyen értékben.
És ha nincs földjük,
se pénzük?
Elhagyják a gyereket, vagy mi lesz?
Olyan lehetőség is van,
hogy engem szolgál.
Van itt most olyan gyerek, aki az ön szolgája,
mert a szülei nem tudtak fizetni?
Hozd ide a gyereket!
Mit csinálsz te itt most? A főnöknek segítesz?
Megteszem, amit kér.
Idehozom, ami kell neki.
De kapsz érte pénzt?
Ingyen ehetek. A pénzem hozzá kerül.
Mi ezt rabszolgaságnak hívjuk. Ha 15 évig keményen dolgozol,
és csak ételt kapsz érte.
A tanulatlanokat könnyű manipulálni.
Mindent elhisznek, amit mondanak nekik,
főleg a lelkésznek,
mert a vallás nagyon fontos Nigériában.
A lelkészek kihasználják az emberek tudatlanságát,
azt mondják, a gyerekük boszorkány,
és ők elhiszik.
A boszorkányság hirdetésével
könnyen kifoszthatóak az emberek.
Sok lelkész nem vett be
a keresztény szervezetébe ebben a városban.
Mivel én évek óta azt hirdetem,
hogy a boszorkányságnak semmi köze Istenhez.
A saját statisztikánk szerint
hetente nagyjából tíz gyerek tűnik el
egy faluból.
A gyerekek boszorkánysággal vádolása
a mélyszegénységhez kötődik.
A családok nem tudnak az összes gyereküknek enni adni.
Ha lehetőség adódik, hogy elküldjenek egyet,
mert boszorkánysággal vádolják, az kevesebb éhes szájat jelent.
Ez egy túlélési stratégia.
Igen. Szóval...
Nem könnyű megsaccolni,
de sok gyerekről van szó.
De egy is elég lenne. Egy meggyilkolt gyerek is elég.
A gyerek, mivel itt nő fel, tudja,
hogy ha boszorkánysággal vádolják, azt nem élheti túl.
Igyekeznek megszökni.
Az utcára kerülő gyerekek sok mindennek ki vannak téve.
Emberkereskedelem,
szervkereskedelem,
mindenféle bántalmazás. Az a helyzet,
hogy ha egy kislány egy éjszakát az utcán tölt,
megerőszakolják.
Elszöktem, koldulni kezdtem az utcán.
Azzal vádoltak, hogy megöltem az apámat.
Minden reggel megvertek.
Nem adtak enni. Anyám megégetett vasalóval.
Mit érzel, ha ezekre az emberekre gondolsz?
Hogy el kell felejtenünk, ami a múltban történt,
tovább kell lépni.
Itt minden gyerek borzalmakat élt át.
Vágások vannak a fejükön, késsel vágott sebek.
Mind magukkal cipelnek valamit a jövőbe.
Néha láncra verve tartják a gyerekeket.
Vagy szobába zárva, és nem kap se enni, se inni,
míg be nem vallja, hogy boszorkány.
Te is boszorkány vagy?
Igen.
A nevem Benjamin.
A szüleim boszorkánysággal vádoltak.
Mit gondolsz most erről a helyzetről?
Azt, hogy ha befejezem az iskolát,
megtanítom az embereknek
a faluban, hogy senki nem boszorkány.
Az én családomban azzal kezdődött a baj, hogy iskolába mentem.
A tágabb család megvádolta apát, hogy boszorkány.
Mert nem normális, ha ennyire érdekli a tanulás.
Biztos más van a dologban, boszorkányság.
Ezzel kezdődött minden.
Akit megvádolnak,
arra mindenki más szemmel néz.
Még a saját rokonai is.
Amikor apámat boszorkánysággal vádolták,
kivetette magából a tágabb család.
Akkor kezdődtek a gondok.
Agresszívek lettek velünk az emberek,
anyámat meg is verték.
Támadásokig fajult a dolog.
Nagyon veszélyes volt.
- Mi történt az apáddal? - Megölték.
Megölték,
és akkor jött a Remény földje.
A mostani életünk a gyerekkor visszatükröződése.
Ezt sok mindenben látom.
HOPE ANYJA
Alig vártam az első találkozást Hope anyjával.
Hogy néz ki? Hogy reagál? Hogy reagál Hope?
Kavarogtak bennünk az érzelmek,
mert hirtelen ott volt, és ez Hope-ot nagyon felkavarta.
Szia!
Jó reggelt, isten hozott!
Hogy hívnak?
A nevem Justina.
Hány éves vagy?
23.
Akkor 14-15 éves voltál,
amikor teherbe estél Hope-pal?
Igen, 15.
Mi történt?
Elmondanád, miért találtunk rá abban az állapotban?
Meséld el!
Azért vagyunk itt, hogy kapcsolatod legyen a fiaddal.
Nem azért, hogy ítélkezzünk feletted.
Még te is gyerek voltál.
Volt esküvő vagy a férjed csak magához vett?
Mi volt köztetek a helyzet?
Mert ő idős férfi.
Nem tudom, odajött hozzánk.
Ajánlatot tett, én elutasítottam. Nem akartam.
Nem tetszett?
Nem, de rám erőszakolta magát.
Steven egy évvel Daniel előtt született.
Stevennek nevezted el? A másik is Hope apjától van?
- Igen. - Amikor megmentettük,
nem tudtuk a nevét, senki nem mondta meg,
ezért mi adtunk neki nevet.
A Hope-ot választottuk.
Nagyon jó.
Az apja hagyta el Hope-ot?
Abban az állapotban?
Igen, kidobta őt.
Ne haragudjanak rám!
Ne félj! Most itt vagy, csak ez számít.
Ő a fiad.
Hope, az édesanyád.
A hasában voltál.
Hogy vagy?
Nem hall túl jól.
Sajnálom. Nagyon sajnálom. Mindent nagyon sajnálok.
Hol a jel? Szeretném látni.
Itt.
- Így jelölted meg? - Igen.
Sajnálom, érted?
Kérlek, meg kell bocsátanod.
Jól vagy? Minden rendben, Hope?
Igen?
Jól vagy? Nem.
Hope nem biztos, hogy érti.
Talán azt hiszi, elviszed.
- Nem. - Tudom.
De remélem, gyakran meglátogatod.
- Hasonlít egymásra Steven és Daniel? - Daniel magasabb.
Magasabb Hope-nál?
Nem akartalak félbeszakítani.
Szia, Hope!
Szia, a nevem Martyna.
- Justina. - Örvendek.
- Fantasztikus fia van.
Most látom, hogy összezavarodott.
Büszke,
és tudja, milyen állapotban találtuk.
Van benne boldogság is, de...
talán harag is.
Nem marad itt.
Hazamegy, jó?
Te itt maradsz,
de eljár majd ide.
Aztán hazamegy.
Talán egy nap megbocsát majd nekem.
Aki meg akarja változtatni a világot, kezdje a gyerekekkel.
Ha megváltoztatjuk a gyerekkorukat, egy generáció változik meg.
Ideje előre tekinteni.
Hope örül az anyjának.
Visszajött meglátogatni,
hosszú ideig a Remény földjén maradt.
Hope nagyon örült.
Kézen fogta, és nagy büszkén mutogatta a többieknek:
"Ő az én anyukám."
Meg kell tanulni mások terhét a magunk vállára venni.
Vezetőként le kell vennünk a terhet azok válláról, akiket vezetünk.
Áldozatot kell hozni.
Igen, ez az.
Áldozat.
Tíz éve ismerem, és kétszer láttam sírni.
Végre elérkezett a lezárás az egyik legnagyobb ügyünknél,
Hope történetében.
Nemcsak nekem és neki
volt ez borzasztó nehéz,
de a kapcsolatunknak és nekünk szülőként is.
Egy...
DÁNIA
kettő, három,
négy, öt!
Csaltál!
Áldozat volt.
Amikor teherbe estem, át kellett gondolnunk,
hol tartjuk a fiunkat,
és a biztonságát is.
A projektünk volt az első,
és a fiunkat Dániában neveltük,
mert ez biztonságosabb a számára,
és jobb, egészségesebb környezet.
Néha irigységet érzek.
Amikor a gyerekeikkel sétáló párokat látok,
arra vágyom, hogy én is ezt tehessem a fiammal és az apjával.
Még egyszer, újra látni akarod?
Igazság szerint Dániában többnyire magányos vagyok.
De ha ránézek a 92 gyerekre, aki az otthonban lakik,
akiket a bozótban találtunk,
akiket kidobtak,
akik a kezeink közt haldokoltak...
Ha látom őket az egyetemen, lediplomázni,
nem tudnám megbánni a döntéseimet.
Kemény munka volt, nagy kihívás,
de végső soron büszke vagyok rá.
Ez a döntéseim gyümölcse, és örülök neki.
SZERETLEK TITEKET
NIGÉRIÁBAN ÉVENTE 15 000 GYEREKET
VÁDOLNAK BOSZORKÁNYSÁGGAL. SOKUKAT MEGÖLIK,
MEGKÍNOZZÁK, VAGY NYOM NÉLKÜL ELTŰNNEK.
A REMÉNY FÖLDJE 92 GYEREK ÉLETÉT MENTETTE ÉS VÁLTOZTATTA MEG.
MINDENNAP SEGÍTS EGYVALAKIN
Magyar szöveg: Lippai-Nagy Dóra Iyuno