NIGERIJA DECEMBER 2015
ARHIV DR-JA
Kaj je otroku? Kaj mu je?
Otroku? - Ja.
Lačen je. - Mu lahko damo hrano?
Nobene hrane, nobene vode.
Fotografija reševanja Hopa mi je spremenila življenje.
Kot klofuta.
Neverjetna transformacija zapuščenega fantka coprnika
DANSKA 2023
Našemu delu je začel slediti ves svet.
Za to smo se borili več let,
poglejte Nigerijo in otroke, obtožene coprništva.
V nekem trenutku sem začutila...
Da se bom vrnila na Dansko, živela navadno življenje
in samo...
Vse to pozabila.
Hotela sem se skriti.
Sem Anja Ringgren Lovén.
Stara sem 44 let.
Imam se za humanitarko in socialno delavko.
Odraščala sem na severu Danske.
Živela sem z mamo, sestro dvojčico in starejšo sestro.
Oče je bil alkoholik, zato ga je mama zapustila.
Bila sem dekle, ki je hotelo rešiti svet.
Že v zgodnjih letih sem poskušala rešiti očeta.
Ampak kako naj otrok pomaga odraslemu človeku,
ki si je izbral pijačo?
Ko je mama pripravila večerjo
in s sestrama nismo pojedle vsega,
nam je rekla: "Vse pojejte,
otroci v Afriki so lačni."
Od šestega leta sem sanjala,
da grem v Afriko pomagat otrokom.
DOBRODOŠLI V AARHUSU
PRINAŠALKA UPANJA
Veš, David Jr.,
praviš, da bi bil rad nogometaš,
vendar imaš rad glasbo in ples.
Lahko bi bil glasbenik in plesalec.
Moja mama je umrla pri 53-ih in preplavila me je jeza.
Po njeni smrti sem iskala svojo identiteto.
Trpela sem za tesnobo in izgubljala sem težo.
Tri mesece sem bila v bolnišnici.
Težka sem bila samo 45 kg.
Vse, kar sem imela na Danskem sem prodala
in zbrala denar.
Postala sem brezdomka, da bi pomagala otrokom v Afriki.
NIGERIJA
Vsa ministrstva za zunanje zadeve priporočajo,
da ne hodite v Nigerijo, ker je prenevarno.
Zaradi hude revščine
so ljudje pripravljeni na vse, da bi preživeli.
Vendar se moraš s strahovi soočiti.
Jaz sem se vedno. Soočala sem se s strahovi.
Kako boš sicer živel?
Ste pripravljeni? - Ja!
Dajmo!
Ljudje so prijazni. Nigerijci so prijazni.
Miroljubni ljudje so.
Zaradi ekstremne korupcije trpijo ekstremno revščino.
Lepo je imeti obiskovalce.
Vabim Anjo Lovén.
In pozdravite Martyno.
Prihajam s Poljske.
To je v Evropi.
Potujem po svetu in snemam TV prispevke
o neverjetnih in navdušujočih ženskah.
Ena od njih je Anja.
Prišla sem predstavit njeno delo.
Prihajam iz daljne dežele.
Z Danske, ki leži na severu Evrope.
Moj dom pa je Nigerija.
Tako je. - Ker...
Moj sin, ki sedi tam, je Nigerijec.
Njegov oče je Nigerijec, zato sem tudi jaz Nigerijka.
Tako je.
Sem ustanoviteljica organizacije Land of Hope.
Lokalnim skupnostim poskušamo dopovedati,
da se otroci ne ukvarjajo s coprništvom.
Mnogi člani Solid Rocka so nam pomagali rešiti otroke.
Hvaležna sem vam in cerkvi.
Mnogi za marsikaj krivijo coprništvo.
Mnogi mislijo...
JOHN OKORIKO PASTOR
Če poper ali mango ne obrodita,
je krivo coprništvo.
Mogoče nista obrodila zaradi coprništva.
Coprništvo je prisotno v vseh pogledih življenja.
Moji farani
na to ne bi nasedli,
z nerazsvetljenimi pa je težko.
Z njimi ni težko manipulirati.
REŠEVANJE AFRIŠKIH OTROK COPRNIKOV KANAL 4
Pastor je deklico
razglasil za coprnico.
Otroci so najpogostejše tarče.
Če so obsedeni,
otroci lahko uporabljajo uroke in okužijo druge,
ampak ko otroka enkrat obtožijo,
je večno stigmatiziran in prestrašen.
Leta 2008 sem gledala dokumentarec
"Reševanje afriških otrok coprnikov."
Šokiralo me je,
ker nikoli nisem slišala,
da bi otroke obtoževali coprništva.
V Nigeriji letno obtožijo 10 tisoč otrok.
Zato sem hotela za vsako ceno sem.
Moje prvo srečanje
z afriško celino
je bilo "toplo srce Afrike".
Država Malavi.
Moj cilj je bila Nigerija,
vendar sem morala dobiti izkušnje,
preden bi odpotovala v tako nevarno državo.
Bila sem opazovalka, prostovoljka.
Živela sem pri revni družini v Malaviju.
Nečesa nikoli ne bom pozabila.
Vse otroštvo
sem gledala dokumentarne filme o afriški kulturi.
Pogledala sem in prebrala vse, kar mi je prišlo pod roke.
Mislila sem, da vem, kaj je revščina,
vendar nisem razumela, kaj pomeni biti lačen.
Kaj je lakota.
Po vrnitvi iz Malavija
sem ustanovila lastno nevladno organizacijo
in se osredotočila na obtožbe coprništva v Nigeriji.
DEŽELA UPANJA
Poberimo perilo, posušilo se je.
Prinesimo ga.
To je še malo vlažno.
To je suho.
Tudi to je suho.
V sobo ga nesi.
Čigava je majica?
Prince? Prav.
Odnesimo jo v njegovo sobo.
Je to od Sundayja?
Dekleta, gledate teve?
Raje se pojdite igrat ven.
Victoria...
Si bolna?
Si bila pri sestri?
Jemlješ zdravila? Saj kar goriš.
Ernest!
Povej mi kaj o Anji.
Ne sliši nas.
Prej je imela črne lase,
zdaj pa ima bele.
Rada pleše.
Vsako jutro pije kavo.
To me rešuje.
Meni pol. - Pol? Prav.
Kot moja sestra si.
Črno piješ.
Ena, dve, tri, štiri... Deset.
Mama Anja pomaga otrokom.
Veliko dobrega dela. Pomagala mi je.
Deborah. Kaj je?
Moj čevelj.
Tvoj čevelj? Kaj naj naredim?
Nove bi rada. - Nove?
Velikokrat si jih popravila.
Nasmej se, nove boš dobila.
Edinstvena je.
Prišla je od daleč.
Iz visoko razvite družbe.
Prišla je v povsem drugačen svet
in nam poskuša vliti upanje
in predstaviti drugačen pogled.
Poskuša prinesti spremembo.
Izjemno močna je.
Ona je angel.
Angel? -Ja.
Fantastična je.
Ko je prišla v Nigerijo,
sem bil prostovoljec v otroškem centru.
Tudi pogledala me ni.
Bila je malce sovražno nastrojena.
Ko sem spoznala Davida, mi je šel na živce.
Igrali smo nogomet.
Nenadoma je prišel
in vsi otroci so nehali igrati nogomet.
Stekli so do njega in vpili "stric David".
Skakali so po njem, on pa je govoril z njimi.
Vprašala sem ga, kdo je.
Rekla je: "Tukaj sem en teden,
pa pride ta tip in otroci ga obožujejo. Zakaj?"
Ker sem z njimi od majhnega.
Najmanj šest ali sedem let.
Predstavljajte si mladega študenta prava
s tako karizmo.
Imel je 21 let, jaz pa 32.
Prišla sem reševat otroke.
Nisem imela časa za romance.
Tega ne morem.
Nekega dne je nekdo hotel poslati otroka proč.
Razjezil sem se
in povzdignil glas.
Goreče sem branil otroka.
Anja mi je rekla, naj se umirim.
Pogledala me je še drugič in tretjič.
Po tistem dnevu me je pozdravila.
Vprašal sem jo, kako je in začela sva se pogovarjati.
Kar zgodilo se je.
V Nigerijo sem prišla
en mesec po prvem potovanju.
Vrnila sem se
in z Davidom sva se odločila za otroka.
Po enem mesecu sem zanosila.
Samo pogledala sva se in sem zanosila.
Z Davidom sva ustanovila center za otroke
blizu njegove pravne fakultete.
Prvih nekaj let sva rešila okoli 30 otrok.
Najprej sva spala na vzmetnici v nedokončani zgradbi.
Hotela sva samo reševati otroke.
Najela sva nekaj zgradb.
Napadla jih je
mestna tolpa.
Ponoči so prišli in z orožjem grozili osebju in otrokom.
Oropali so nas in vse uničili.
Otroci so kričali, skrivali so se v grmovju.
Tiste noči so posilil enega naših deklet.
Grozljiv napad.
Napadli so nas,
ker nismo imeli visoke ograje
in varnosti, kot jo imamo danes.
Zato sem odšla na Dansko
po finančna sredstva,
da smo zgradili Land of Hope.
David je nadzoroval gradnjo
in skupaj sva ustvarila Land of Hope.
Tukaj živijo starejši fantje, to je hotel za fante.
Na koncu je ženski hostel za deklice.
Kje pa ti živiš?
Naravnost.
V zgradbi, v kateri so hoteli.
Ko smo jo gradili,
sva hotela eno sobo
s kuhinjo in dnevno sobo,
da bi imela zasebnost.
In? - Zdaj imava samo sobo.
To je tvoj zasebni prostor.
Tako je.
Je soba drugačna od preostalih?
Ne. Enaka je otroškim sobam.
Ima zasebno kopalnico in vece.
Tukaj ne preživim veliko časa.
Raje sem zunaj. Nisem rada samo v sobi.
Kdo je tukaj?
Živjo.
Kako si?
Mamina soba je vedno najboljša.
Anja, kaj je to?
Proslavili smo novo leto.
Obleči sem morala nekaj posebnega.
Videti moram, kakšna si v njej.
Tako. Vso noč smo plesali.
Zelo elegantno. - Poglej to.
Sešil mi jo je afriški krojač.
Čarobna je.
Ena mojih najljubših. Zelo je pisana.
Ozka je.
Prsi gor, zadnjico ven.
Imaš rada modo?
Tukaj je tako vroče,
da sem po eni uri čisto premočena
in se grem preobleč.
Anja, veš, kaj mislim?
Znotraj teh zidov
se počutite varne,
zunaj pa je svet drugačen.
V Land of Hopu prevladujeta sreča in ljubezen.
Zunaj teh zidov
pa je poblazneli svet.
Nekega dne mi je David rekel: "Zjutraj so me poklicali.
Dvoletnik v vasi."
Ni vedel, ali je to res,
da lahko zapustiš otroka, in ali bo sploh preživel?
Rekla sem, da ga greva pogledat.
Ga nihče ne hrani? - Nima ne očeta ne mame.
Žal mi je.
ARHIV DR-JA
Sklonila sem se, da bi Hopu dala vodo in piškote.
Tisti vonj...
Je bil vonj po smrti.
Kot...
Tega ne morem pojasniti.
Na poti do avtobusa
me je nekdo vprašal, kam ga peljemo.
Morala sem pohiteti.
Nenadoma so naš avtobus obkrožili ljudje.
Prišel je David.
"Vidite, v kakšnem stanju je?
V bolnišnico mora."
Zaloputnil je z vrati. Odpeljali smo se.
Ko je držala fantka, je rekla:
"David,
umrl bo."
"Preden umre, rabi ime."
Poimenovala sva ga Hope in ga odpeljala v bolnišnico.
Zdravnik je rekel, da ima malo možnosti za preživetje.
Njegov zadah...
Šteli smo sekunde.
Bil je na robu smrti.
Z Davidom sva pripeljala najinega sina Davida Jr.
In ga položila v posteljo s Hopom, da sta skupaj sedela in se igrala.
Hope se je prvič nasmejal.
Po čudežu je preživel.
Misel nanj me vedno razveseli.
Inteligenten je
in smešen.
Zelo je zabaven.
Vendar se bojim,
da ne bo nikoli spregovoril.
Rad bi se izrazil
in upam, da se nekoč bo.
Land of Hope je velik center za otroke.
Razprostira se na več kot 12.000 kvadratnih metrih.
Ko sva z Davidom kupila zemljo,
sva si predstavljala center za otroke
in izobraževalni center,
kjer bi se otroci učili.
Likovno umetnost, fiziko
in informatiko.
Tukaj pojemo in se zabavamo.
Ena, dve, tri...
Zdaj!
Rada vas imam!
Zato sem vedno tako čustvena.
Rešili smo jih
in gledamo, kako pogumno stojijo,
pojejo in verjamejo vase.
Zdaj so mlade ženske, ki se medsebojno opogumljajo.
To je čarobno.
Kurjo polt imam.
To obožujem.
Če pogledate Dansko, Poljsko, vso Evropo
v 18. stoletju,
so tudi takrat obtoževali predvsem ženske.
Na Danskem so zažgali več kot 2000 živih žensk.
Obtožili so jih, da so čarovnice.
Zakaj danes na Danskem ne sežigamo žensk?
Zaradi izobrazbe.
Deluje kot terapija.
Terapija zdravi.
Z umetnostjo se izražamo.
Lahko smo ustvarjalni
in uporabimo domišljijo. Izrazimo to, kar mislimo.
Kar si predstavljamo.
Nigerija porabi en dolar za otroka na leto
za izobrazbo.
Smešno je,
kako malo denarja gre za izobraževanje otrok.
Zato imajo problem vraževerja in revščine.
Če se otroci ne šolajo,
se ne razvijajo.
Grozno je,
koliko talenta zapravijo v tej državi.
Zame ima "upanje" velik pomen.
H-O-P-E?
Help One Person Every Day, vsak dan pomagaj eni osebi.
Ne moremo se imenovati drugače
kot Land of Hope.
Kaj imamo tukaj?
Pri nogometu se vedno nekdo poškoduje.
Igrajo, kot da gre za življenje in smrt.
V redu boš, David.
Poznaš vse otroke in jih kličeš po imenih?
Vse otroke.
Ni treba, da jih vidim.
Po glasu jih prepoznam.
Imate svojo vodo?
Ja, sami jo pridobivamo.
Moj mož David je vedno sanjal o tem.
Hotel je proizvajati poceni vodo,
ki bo dostopna vsem.
Land of Hope je kot Noahova barka.
Imamo piščanca, ribe.
Veliko zemlje, kjer pridelujemo zelenjavo.
Različne vrste listnate zelenjave
uporabim za lokalne jedi.
To so uresničene sanje,
ker se z vsem tem lahko preživljamo.
To je Davidova rodna vas.
Spoštuje ga vsa skupnost,
zato smo tukaj varni.
Ko sva gradila Land of Hope,
sva zaposlila 150 lokalnih delavcev.
Dala sva jim delo.
Land of Hope je ponos te vasi.
DANSKA
Na Danskem pogrešam Nigerijo,
v Nigeriji pa Dansko.
Z vsako nogo sem v eni državi.
Vsak dan sem razpeta med Nigerijo in Dansko.
Na Danskem se ukvarjam z administracijo,
dajem intervjuje in gostujem na konferencah.
To je zelo pomembno.
Tam govorim o našem delu in zbiram prispevke.
Denar rabimo,
da bi rešili otroke in jim omogočili prihodnost.
Jaz sem tista, ki se mora vrniti na Dansko in zbirati denar.
Veliko odgovornost imam.
Ponosna sem nanjo.
Ima veliko srce za Nigerijo in Nigerijce.
Na dopustu nisem bila tri leta.
Ni mi uspelo. Zelo se veseli.
Zelo. - Jaz tudi.
V Land of Hopu delam za Anjo.
Sem podpredsednica
in skrbim za komunikacijo,
marketing in družbena omrežja.
Še vedno imam občutek, da moram skrbeti zanjo,
ker mi je tako rekla mama.
Tudi zato, ker je mama videla, da sva si zelo različni.
Anja je bila impulzivna,
jaz pa previdna.
Vse sem vedno najprej proučila,
Anja pa se je vedno kar zaletela.
Čeprav vem, da je tukaj odrasla,
da sva Danki in živiva na Danskem,
ko gre v Nigerijo,
je tam najbolj srečna.
Včasih se spreva.
Dvojčici sva, skupaj delava,
in velikokrat se skregava.
Jezna odvihram iz hiše, potem pa mi ljudje rečejo:
"Tvojo sestro obožujem. Super je."
Jaz pa: "Ni tako super."
Ni tako popolna.
NIGERIJA
Na ven smo bili videti uspešni,
vendar smo se nagarali.
Osredotočeni smo bili na projekt in na otroke.
Otroci, obtoženi coprništva,
se ljudem ne približujejo.
Odrasli jim pomenijo nevarnost.
Ne zaupajo jim. Odrasli
jim grozijo,
jih pretepajo,
včasih tudi ubijejo. Odrasli jim predstavljajo grožnjo.
Prepričati jih moram, da jim nočem nič hudega.
V Land of Hopu imamo 91 otrok.
Samo 21 deklet, ostalo so fantje.
Zakaj coprništva večkrat obtožijo fante?
Ker so dominantni.
Bolj grobi so in niso potrebni.
V gospodinjstvu so odveč.
Decembra, okoli božiča 2019,
ko je poseben čas leta,
smo dobili nujni klic.
David mi je rekel:
"Ne vem, ali hočeš videti tega otroka.
Pravijo, da je v zelo slabem stanju."
Rekla sem, da greva.
Prišla sva in zagledala otroka.
Niti hoditi ni mogel.
Deček v hudih bolečinah.
To je Saviour.
Bil je večkrat posiljen in okužen s HIV-om.
Skrival se je v velikih ceveh
na gradbišču.
Ko sva ga potegnila iz cevi,
si je držal hlače
in bil v hudih bolečinah.
So tvojo sestro ubili?
Če ne bi prišla,
bi v naslednjih dneh ubili tudi njega.
Ne bi preživel.
S sabo sva vzela Ernesta, enega naših najstarejših otrok.
Včasih na reševalne misije vzameva otroke.
Radi pomagajo.
To mi je v navdih.
Erne je otroka nežno namestil v avto,
sedel z njim, mu dal pijačo,
piškote,
David pa je zavrtel božično pesem.
Zelo čustven trenutek.
Na poti nazaj smo poslušali gospel božično pesem.
Obrnila sem se in videla Ernesta in Saviourja,
ter začela jokati. Preplavila so me čustva.
Bil je božič in rešili smo mu življenje.
Najboljši božič v mojem življenju.
Se spomniš trenutka, ko je prišel Hope?
Rešili so ga, ko je bil zelo majhen.
Ko so ga pripeljali v Land of Hope,
je bil v hudem stanju. Bilo je zelo žalostno.
Bil je na robu smrti.
Zelo žalostno.
Kaj si zdaj misliš o njem?
Hope je... Ne vem.
Najsrečnejši otrok na svetu.
Ker...
To je čarobna sprememba.
Zdrav je in na varnem.
Hope je zdaj zelo dobro.
Zelo je pameten.
Kar vemo o Hopu, smo izvedeli od očeta.
Vrač je.
Zelo vpliven vrač.
Najprej me je vprašal, koliko mi je dolžan.
Rekla sem mu: "Nič.
Nočem denarja.
Prišli smo, ker si vsak otrok zasluži izvedeti, kdo je."
Obtožil je mamo.
Povedal nam je eno stran zgodbe.
Odkar smo ga našli, iščemo njegovo mamo.
Pomembno je, da jo spozna.
Da jo vidi in spozna.
To je pomembno tudi zanjo.
Spoznati mora, da otroci niso coprniki.
David, kaj si misliš o tem srečanju z mamo?
Ne vem, kaj naj pričakujem. Najprej jo moram videti.
Rekla mi je, da nas čaka.
Pravkar sem klical,
vendar ima telefon izključen.
Vsi v Land of Hopu menite,
da je pomembno, da imajo otroci odnos s starši.
Ko gremo na obisk,
otroke zagovarjamo.
Izobražujemo.
Ne samo družine ampak vso skupnost.
To je človek, ki je Davidu sporočil,
da je otrok zavržen.
Imel je samo dve leti. To je ta.
V bližnjih vaseh smo aktivni zadnjih deset let.
Veliko ambasadorjev imamo.
Poznajo nas in nas pokličejo.
So naše oči in ušesa.
Kdaj ste jo nazadnje videli? - Včeraj zjutraj.
Pravijo, da je zapustila vas,
vendar jo bomo poskusili najti.
Čeprav je sončno in smo obkroženi z otroki,
lahko v trenutku
postane nevarno.
Pred enim mesecem smo v vasi
rešili otroka. Dva njegova prijatelja so ubili.
Obglavili so ju,
in jima odsekali roke. Tako ubijejo otroka.
Ubijejo jih s sekiro ali mačeto.
Obiskali smo vaškega starešino,
da bi razumel, zakaj smo prišli.
Sodelujemo s skupnostjo.
Je veliko otrok obtoženih coprništva?
Ja.
Zakaj jih obtožujejo?
Čudno se obnašajo.
Bilo je veliko smrti.
Ampak odkar sem jaz tukaj, se to ne dogaja.
Kako vam to uspe?
Posebno mešanico imamo.
Otroci bruhajo in ozdravijo.
Koliko starši plačajo za to zdravilo?
Milijon. -Tukaj nihče nima milijon nairov.
Ni to predrago?
Če starši nimajo denarja,
mi dajo svojo zemljo.
In če nimajo ne zemlje
ne denarja?
Otroka zavržejo?
Dobijo možnost,
da mi služijo.
Imate otroke, ki vam služijo,
ker vam starši niso mogli plačati?
Pripelji otroka.
Kaj delaš tukaj? Pomagaš starešini?
Delam, kar mi reče.
Prinesem, kar rabi.
Ti plača?
Zastonj jem, moj denar pa dobi on.
To je suženjstvo. 15 let garaš
in zato dobiš samo hrano.
Z neizobraženimi ni težko manipulirati.
Verjamejo samo to, kar slišijo,
še posebej od vrača.
Religija je pomemben del nigerijskega življenja.
Vrači izkoriščajo nevednost.
Govorijo, da so otroci coprniki
in ljudje jim verjamejo.
Spodbujanje coprništva
je preprost način kraje.
V tem mestu me mnogi vrači ne sprejmejo
v svoje krščanske organizacije.
Že leta govorim,
da coprništvo nima nič z bogom.
Po naši statistiki
vsak teden iz vasi izgine
deset otrok.
Razumeti moramo, da je obtoževanje otrok coprništva
povezano z ekstremno revščino.
Družina ne more nahraniti vseh otrok.
Če se jim uspe rešiti enega otroka,
ker so ga obtožili coprništva, imajo usta manj za nahraniti.
To je način preživetja.
Razumete?
Težko govorim o številkah,
vendar gre za veliko otrok.
Tudi če bi bil samo en, je to dovolj. En ubit otrok je dovolj.
Otrok, ki odrašča v tej družbi, ve,
da mora pobegniti, če ga obtožijo coprništva.
Sicer ne bo preživel.
Otroci z ulice so izpostavljeni marsičemu.
Tihotapljenju,
prodaji organov,
in različnim oblikam zlorabe.
Če deklica eno noč preživi na ulici
bo posiljena.
Pobegnil sem in začel prosjačiti.
Obtožili so me, da sem ubil svojega očeta.
Vsako jutro so me tepli.
Niso mi dali hrane. Mama me je žgala z železom.
Kaj čutiš, ko razmišljaš o teh ljudeh?
Pozabiti moramo vse, kar se je zgodilo
in iti naprej.
Vsi otroci v našem centru so doživljali grozote.
Poškodbe na glavi, ureznine.
Vsak otrok v sebi nosi rane.
Včasih otroka privežejo na verigo.
Otrok je zaprt v sobi brez hrane in vode,
dokler ne prizna, da je coprnik.
ARHIV DR-JA
Si tudi ti coprnik?
Ja.
Ime mi je Benjamin.
Starši so me obtožili coprništva.
Kaj zdaj misliš o tem?
Ko bom končal šolo,
bom ljudi v vasi učil,
da nihče ni coprnik.
V moji družini so se problemi začeli, ker sem šel v šolo.
Širša družina je mojega očeta obtožila coprništva.
Ker ni normalno, da ga zanima izobraževanje.
Zagotovo ima za to razlog. Coprništvo.
Takrat so se začele težave.
Ko te enkrat obtožijo,
te vsi doživljajo drugače.
Tudi tvoja družina.
Ko so mojega očeta obtožili coprništva,
ga je širša družina izgnala.
Takrat so se začele težave.
Ljudje so bili do nas agresivni,
mojo mamo so pretepali.
Začeli so se fizični napadi.
Bilo je zelo nevarno.
Kaj se je zgodilo s tvojim očetom? - Ubili so ga.
Ubili so ga.
Takrat je prišla Land of Hope.
Današnje življenje je odraz otroštva.
Zdaj se tega zavedam.
Komaj sem čakala, da spoznam Hopovo mamo.
Kakšna je? Kako se bo odzvala? Kako se bo odzval Hope?
Preplavila so nas čustva.
Nenadoma je bila tam in tudi Hope je bil zelo čustven.
Živjo.
Dobro jutro, dobrodošla.
Kako ti je ime?
Justina.
Koliko si stara?
23.
Si Hopa rodila
pri 15-ih letih?
Ja, pri 15-ih.
Kaj se je zgodilo?
Zakaj smo ga našli v takem stanju?
Povej nam.
Tukaj smo zato, ker si želimo, da imaš s svojim sinom odnos.
Ne bomo te obsojali.
Tudi si bila tudi sama še otrok.
Se je poročil s tabo ali te je samo vzel kot žensko?
Kaj sta imela?
Star je.
Ne vem, prišel je k nam.
Povabil me je ven, pa nisem hotela z njim.
Nisi?
Ne. Tistega dne me je prisilil.
Steven je rojen leto pred Danielom.
Poimenovala si ga Steven? Imata s Hopom istega očeta?
Ja. - Ko smo ga rešili,
nismo vedeli, kako mu je ime. Niso nam ga povedali,
zato smo ga poimenovali mi.
Poimenovali smo ga Hope.
To je dobro.
Je Hopa tam pustil oče?
V takem stanju?
Ja. Zavrgel ga je.
Ne jezite se name.
Ne skrbi. Pomembno je, da si tukaj.
To je tvoj sin.
Hope, tvoja mama.
V njenem trebuhu si bil.
Kako si?
Ne sliši dobro.
Žal mi je zaradi vsega.
Kje je brazgotina? Pokaži jo.
Tukaj je.
Jo ima zaradi tebe? - Ja.
Žal mi je.
Prosim, oprosti mi.
Si dobro? Si v redu, Hope?
Si dobro?
Si dobro? Nisi.
Hope mogoče ne razume.
Mogoče misli, da si prišla ponj.
Ne. - Vem.
Upava, da ga boš redno obiskovala.
Sta si Steven in Daniel podobna? - Daniel je višji.
Višji od Hopa?
Nočem vaju motiti.
Živjo, Hope.
Jaz sem Martyna.
Justina. - Me veseli.
Me veseli. - Čudovitega sina imaš.
Vidim, da je zmeden.
Svoj ponos ima
in ve, v kakšnem stanju smo ga našli.
Občuti srečo, hkrati pa...
Morda jezo.
Ona ne bo ostala.
Domov gre.
Ti ostaneš z nami.
Prišla je pogledat naš center.
Potem bo odšla.
Mogoče mi boš nekega dne odpustil.
Če hočete spremeniti svet, začnite pri svojih otrocih.
Spremenite jim otroštvo in spremenili boste generacijo.
Gledati moramo naprej.
Hope je vesel, ko vidi mamo.
Spet ga je prišla obiskat
in dolgo ostala v našem centru.
Bil je zelo vesel.
Ponosno jo je prijel za roko in jo pokazal drugim otrokom.
"Poglejte, moja mama."
Naučiti se moraš prevzeti tuje breme.
Kot vodje moramo prevzeti breme ljudi, ki jih vodimo.
Se zanje žrtvovati.
Točno tako.
Zanje se moramo žrtvovati.
10 let ga poznam in dvakrat je jokal.
Eden od naših največjih primerov se je končal.
To je Hopova zgodba.
To niso bili samo kri, pot in solze
za naju,
ampak tudi za najin odnos in starševstvo.
Ena.
DANSKA
Dve, tri,
štiri, pet.
Goljufaš!
To je bilo žrtvovanje.
Ko sem zanosila, sva morala premisliti,
kje bo živel najin sin
in mu omogočiti varnost.
Najprej sva se ukvarjala z najinim projektom,
potem pa sem najinega sina vzgajala na Danskem,
ker so okoliščine tam
boljše in varnejše.
Včasih sem zavistna.
Vidim pare, kako se sprehajajo z otroci.
Tudi jaz bi se vsak dan sprehajala s sinom in njegovim očetom.
Še enkrat?
Na Danskem sem večinoma osamljena.
Ko pa vidim 92 otrok v centru,
otroke, ki smo jih našli v grmovju,
zavržene
in otroke, ki so nam skoraj umrli na rokah...
Ko jih vidim, kako zaključujejo fakultete,
mi ni niti malo žal, da sem se tako odločila.
Bilo je težko in izzivi so bili hudi,
vendar sem na to ponosna.
To so sadovi mojih odločitev in nanje sem ponosna.
RAD VAS IMAM
V NIGERIJI VSAKO LETO OKOLI 15 TISOČ OTROK
OBTOŽIJO COPRNIŠTVA. ŠTEVILNE UBIJEJO,
MUČIJO ALI PA IZGINEJO BREZ SLEDI.
LAND OF HOPE JE REŠIL
IN SPREMENIL ŽIVLJENJA 92 OTROK.
H.O.P.E. VSAK DAN NEKOMU POMAGAJ
ZGODBA O HOPU
MEDIATRANSLATIONS