NIGERIJA DECEMBAR 2015.
ARHIV DR-A
Šta je tom detetu? Šta mu je?
Detetu? - Da.
Gladno je. - Možemo li mu dati hrane?
Bez hrane, bez vode.
Fotografija spasavanja Houpa promenila mi je život.
Kao šamar.
"Napušteni dečak optužen da je veštac prolazi neverovatnu transformaciju"
DANSKA 2023.
Ceo svet počeo je da prati naš rad.
Godinama smo se za to borili:
"Pogledajte Nigeriju i decu optuženu za veštičarenje."
U jednom trenutku osećala sam...
Vratiću se u Dansku, živeti običnim životom
i samo...
sve to zaboraviti.
Htela sam da se sakrijem.
Ja sam Anja Ringren Loven.
Imam 44 godine.
Smatram se humanitarkom ili socijalnom radnicom.
Odrasla sam na severu Danske.
Živela sam s mamom, sestrom bliznakinjom i starijom sestrom.
Tata je bio alkoholičar, zato ga je mama ostavila.
Bila sam devojka koja pokušava da spase svet.
Krenula sam kao vrlo mlada, pokušavajući da spasem oca.
Ali, kako bi jedno dete moglo pomoći odraslom čoveku
koji je odabrao piće?
Kad bi mama napravila večeru,
sestra bliznakinja i ja ne bismo sve pojele,
pa bi nam rekla: "Sve pojedite,
deca u Africi gladuju."
Od šeste, sedme godine sanjala sam
o odlasku u Afriku da pomognem deci.
DOBRO DOŠLI U ARHUS
DONOSITELJKA NADE
Znaš, Dejvide Juniore,
kažeš da želiš da budeš fudbaler,
ali, voliš muziku i ples.
Mogao bi biti muzičar ili plesač.
Moja mama je umrla sa samo 53 godine i preplavio me je bes.
Posle njene smrti nastojala sam da pronađem sopstveni identitet.
Mučila me je anksioznost, gubila sam u težini.
Tri meseca provela sam u bolnici.
Imala sam samo 45 kg.
Odlučila sam da prodam sve što imam u Danskoj
i prikupim novac.
Postala sam beskućnica da bih pomogla deci u Africi.
NIGERIJA
Sva ministarstva spoljnih poslova preporučuju
da ne idete u Nigeriju, jer je previše opasno.
Zbog ekstremnog siromaštva
ljudi su spremni na sve da bi preživeli.
Ali, morate se suočiti sa strahovima.
Ja sam uvek to radila. Suočavala se sa strahovima.
Kako inače živeti?
Jeste li spremni? - Da!
Hajde!
Ljudi su druželjubivi. Nigerijci su druželjubivi.
Miroljubivi su ljudi.
Zbog rasprostranjene korupcije pate od ekstremnog siromaštva.
Zadovoljstvo je imati posetioce.
Pozivam Anju Loven.
I pozdravite Martinu.
Ja dolazim iz Poljske.
To je u Evropi.
Putujem svetom i snimam TV priloge
o neverovatnim i inspirativnim ženama.
Jedna od njih je Anja.
Došla sam ovamo da bih pokazala njen rad.
Dolazim iz jedne daleke zemlje.
Danske, na severu Evrope.
Ali, moj dom je Nigerija.
Tako je. - Jer...
Moj sin, koji tamo sedi, Nigerijac je.
Otac mu je Nigerijac, pa sam i ja Nigerijka.
Tako je!
Osnivačica sam organizacije "Land of Hope".
Naš cilj je da zagovaramo u lokalnim zajednicama
da se deca ne bave veštičarenjem.
Mnogi članovi "Solid roka" pomogli su nam da spasemo decu.
Zahvalna sam vama i crkvi.
Mnogi krive veštičarenje za svakojake stvari.
Mnogi misle...
DŽON OKORIKO PASTOR
Ako biber ili mango ne daju plodove,
krivo je veštičarenje.
Možda nema plodova zbog veštičarenja.
Veštičarenje je prisutno u svim aspektima života.
To bi teško prošlo
kod članova moje crkve,
ali je lako s ljudima koji nisu prosvetljeni.
Njima je lako manipulisati.
SPASAVANJE AFRIČKE DECE VEŠTICA KANAL 4
Sveštenik je ovo dete
proglasio vešticom.
Deca su najčešće mete.
Opsednuta,
ljudi veruju da mogu da bace čini i zaraze druge,
a kada decu jednom optuže,
večito su stigmatizovana i seju strah.
2008. gledala sam dokumentarac
pod nazivom "Spasavanje afričke dece veštica".
Šokirala sam se,
jer nikad nisam čula
da decu optužuju za veštičarenje.
U Nigeriji godišnje optuže deset hiljada dece.
Odlučila sam da dođem ovamo po svaku cenu.
Moj prvi susret
s afričkim kontinentom
bio je "toplo srce Afrike".
Država Malavi.
Moj cilj bila je Nigerija,
ali je trebalo da steknem iskustvo
pre putovanja u jednu tako opasnu zemlju.
Bila sam posmatračica, volonterka.
Živela sam s jednom siromašnom porodicom u Malaviju.
Jedno nikada neću zaboraviti...
Tokom celog detinjstva
gledala sam dokumentarne filmove o afričkoj kulturi.
Pogledala sam i pročitala sve što mi je došlo pod ruku.
Mislila sam da znam šta je siromaštvo,
ali nisam razumela šta znači biti gladan.
Šta je glad?
Po povratku iz Malavija,
odlučila sam da pokrenem nevladinu organizaciju.
Da se fokusiram na optužbe za veštičarenje u Nigeriji.
LAND OF HOPE (ZEMLJA NADE)
Skupimo ga, već je suvo.
Unesite.
Ovo je još malo vlažno.
Ovo je suvo.
I ovo je suvo.
Stavi to u sobu.
Čije je ovo?
Princ? U redu.
Odnećemo u njegovu sobu.
Ovo je Sandejino?
Devojke, gledate TV?
Trebalo bi da se igrate napolju.
Viktorija...
Jesi li bolesna?
Bila si kod sestre?
Piješ lekove? Goriš.
Erneste!
Pričaj mi o Anji.
Ne čuje nas.
Ranije je imala crnu kosu,
sada ima belu.
Voli da pleše.
Svakog jutra pije kafu.
Ovo me spasava.
Meni pola. - Pola? Važi.
Ti si kao moja sestra.
Piješ crnu.
Jedan, dva, tri, četiri... deset.
Mama Anja pomaže deci.
Čini mnogo dobrog. Ona mi je pomogla.
Debora. Šta je?
Moja cipela.
Tvoja cipela? Šta da radim?
Želim nove. - Nove?
Ove si mnogo puta popravila.
Nasmeši se, dobićeš nove cipele.
Jedinstvena je.
Došla je izdaleka.
Iz visoko razvijenog društva.
Došla je u jedan potpuno drukčiji svet
i pokušava da unese nadu
i drukčiju perspektivu.
Pokušava da unese promenu.
Mislim da je izuzetno snažna.
Ona je anđeo.
Ona je anđeo? - Da.
Ta devojka je fantastična.
Kad je došla u Nigeriju,
volontirao sam u jednom dečjem centru.
Nije me ni pogledala.
Bila je pomalo neprijateljski nastrojena.
Kada sam tek upoznala Dejvida, išao mi je na živce.
Igrali smo fudbal.
Iznenada je ušetao
i sva deca su prestala da igraju.
Otrčala su do njega vičući "ujka Dejvide".
Skakali su po njemu. Razgovarao je s njima.
Pitala sam se ko je.
Mislila je: "Ovde sam nedelju dana,
taj tip samo ušeta i deca ga obožavaju. Zašto?"
Bio sam s njima odmalena.
Gotovo šest, sedam godina.
Zamislite mladog studenta prava
s takvom harizmom.
On je imao 21 godinu, ja 32.
Došla sam da spasavam decu,
nisam imala vremena za romanse.
"Ne mogu ja to."
Jednog dana neko je hteo da pošalje jedno dete odande.
Razljutio sam se
i podigao glas.
Žustro sam branio to dete.
Anja mi je rekla da se smirim.
Pogledala me je drugi i treći put.
Posle tog dana došla je i javlja mi se.
Pitao sam je kako je. Počeli smo da razgovaramo.
Jednostavno se dogodilo.
Kada sam drugi put došla u Nigeriju,
bilo je to mesec dana posle prvog putovanja.
Vratila sam se
i Dejvid i ja smo odlučili da zatrudnim.
Posle mesec dana ostala sam trudna.
Pogledali smo se i bila sam trudna.
Dejvid i ja osnovali smo centar za decu
blizu njegovog Pravnog fakulteta.
Prvih godina spasli smo nekih tridesetoro dece.
Isprva smo spavali na prostirci u nedovršenoj zgradi.
Samo smo hteli da spasavmo.
Iznajmili smo neke zgrade.
Napala ih je
jedna lokalna banda.
Došli su noću i pretili oružjem osoblju i deci.
Opljačkali su nas i sve uništili.
Deca su vrištala, skrivala se u grmlju.
Te noći silovali su jednu našu devojku.
Strašan napad.
Napali su nas,
jer nismo imali visoku ogradu,
niti obezbeđenje kakvo imamo danas.
To me je motivisalo da odem u Dansku
i prikupim finansijska sredstva
kako bismo sagradili "Land of Hope".
Dejvid je ovde nadgledao gradnju
i zajedno smo stvorili "Land of Hope".
Ovde žive dečaci. To je hostel za dečake.
Na kraju je hostel za devojčice.
Gde ti živiš?
Pravo ispred nas.
U zgradi u kojoj su hosteli.
Kada smo gradili ovo mesto,
želeli smo jednu sobu
s kuhinjom i dnevnim boravkom
kako bismo imali privatnost.
I? -Na kraju imamo samo sobu.
Ovo je tvoj privatni prostor.
Tako je.
Je li ova soba drukčija od ostalih?
Nije. Ista je kao i dečje sobe.
Ima privatno kupatilo i WC.
Ne provodim mnogo vremena unutra.
Više volim da budem napolju, ne volim da budem samo u svojoj sobi.
Ko je ovde?
Zdravo.
Kako si?
Mamina soba je uvek najbolja.
Anja, šta je to?
Proslavili smo Novu godinu.
Morala sam obući nešto posebno.
Moram videti kako ti stoji.
Ovako. Plesali smo celu noć.
Vrlo elegantno. - Vidi ovu.
Ovu je sašio jedan afrički krojač.
Čudesna je.
Jedna od mojih najdražih haljina. Vrlo je šarena.
Uska je.
Grudi gore, zadnjica nazad.
Voliš modu?
Ovde je tako vruće
da sam posle sat vremena sva mokra
i odem da se presvučem.
Anja, znaš šta ja mislim?
Unutar ovih zidova
osećate se sigurno,
ali je spoljni svet drukčiji.
U "Land of Hope" vladaju sreća i ljubav.
Izvan ovih zidova
svet je sišao s uma.
Jednog dana Dejvid je rekao: "Stigao je poziv.
Dvogodišnjak u selu."
Nije znao da li je to istina,
kako ostaviti dvogodišnje dete i može li ono da preživi?
Rekoh mu da odemo da proverimo.
Niko ga ne hrani? - Nema ni oca ni majke.
Žao mi je.
ARHIV DR-A
Sagnula sam se da dam Houpu vode i keks.
Taj vonj...
Bio je to vonj smrti.
Kao...
Ne mogu to da objasnim.
Dok smo išli do autobusa,
jedan čovek me je pitao gde ga vodimo.
Morala sam da požurim.
Iznenada, ljudi su okružili autobus kojim smo došli.
Upleo se Dejvid.
"Vidite li u kakvom je stanju?
Zar ne vidite da mora u bolnicu?"
Zalupio je vratima i krenuli smo.
Kad je držala dečaka, reče:
"Dejvide,
ovaj mali će umreti!
Pre nego što umre, treba da ima ime."
Nazvali smo ga Houp i odveli ga u bolnicu.
Doktor je rekao da su mali izgledi da će preživeti.
Njegov dah...
Brojali smo sekunde.
Bio je na samrti.
Dejvid i ja doveli smo svog sina, Dejvida Juniora, u bolnicu
i stavili ga u krevet s Houpom da zajedno sede i igraju se.
Houp se prvi put nasmejao.
Pravo je čudo što je preživeo!
Raduje me pomisao na Houpa.
Inteligentan je
i smešan.
Vrlo je zabavan.
Ali se brinem
da nikad neće progovoriti.
Želi da se izrazi
i nadam se da će jednog dana moći.
"Land of Hope" veliki je centar za decu.
Prostire se na više od 12.000 kvadratnih metara.
Kada smo Dejvid i ja kupili zemljište,
zamišljali smo ne samo centar za decu
nego i obrazovni centar,
u kome će deca učiti.
Likovnu umetnost, fiziku,
informatiku.
Ovde pevamo i zabavljamo se.
Jedan, dva, tri...
Kreni!
Volim vas!
Zato sam uvek emocionalna.
Spasli smo ih
i gledamo kako hrabro stoje,
pevaju, veruju u sebe.
Sada su mlade žene koje se međusobno osnažuju.
To je čudesno.
Naježila sam se.
Obožavam ovo.
Pogledate li Dansku, Poljsku, celu Evropu
u 18. veku,
isto se optuživalo, posebno žene.
U Danskoj je živo spaljeno više od 2.000 žena.
Optuženih da su veštice.
Zašto danas u Danskoj ne spaljujemo žene?
Zbog obrazovanja.
Služi kao terapija.
Terapija leči.
Umetnošću se izražavamo.
Možemo biti kreativni,
koristiti maštu. Izraziti to što mislimo,
što zamišljamo.
Nigerija godišnje po detetu troši jedan dolar
za obrazovanje.
Smešno je
koliko se malo troši na obrazovanje dece.
Otud problem praznoverja i siromaštva.
Ako se deca ne školuju,
ne razvijaju se.
Strašno je
koliko se talenta traći u ovoj zemlji.
Za mene nada ima veliko značenje.
H-O-P-E? (NADA)
"Help One Person Every Day", Pomozi jednoj osobi svaki dan.
Ne možemo se zvati drukčije
nego "Land of Hope".
Šta to ovde imamo?
Čim igraju fudbal, neko se povredi.
Igraju kao da je to pitanje života i smrti.
Bićeš dobro, Dejvide!
Poznaješ svu decu i zoveš ih po imenu?
Svu decu.
Ne moram ni da ih vidim.
Prepoznajem ih po glasu.
Imate svoju vodu?
Da, sami je proizvodimo.
Dejvid, moj suprug, uvek je sanjao o tome.
Hteo je da proizvodi jeftiniju vodu,
pristupačnu svima.
"Land of Hope" je poput Nojeve barke.
Imamo piliće, ribu,
i veliko područje gde uzgajamo povrće.
Različite vrste lišća
koje koristim za lokalna jela.
Praktično je postalo ostvarenje našeg sna,
jer nam sve ovo omogućava da preživimo.
Ovo je Dejvidovo rodno selo.
Cela zajednica veoma ga poštuje
i zato smo ovde sigurni.
Kada smo gradili "Land of Hope",
angažovali smo 150 lokalnih radnika.
Dali smo im posao.
"Land of Hope" ponos je ovog sela.
DANSKA
U Danskoj mi nedostaje Nigerija,
a u Nigeriji mi nedostaje Danska.
Jednom nogom sam u svakoj zemlji.
Svakodnevno se osećam podeljeno.
U Danskoj se bavim administrativnim poslovima.
Dajem intervjue, gostujem na konferencijama.
To nam je vrlo važno.
Tamo govorim o našem radu i prikupljam donacije.
Treba nam novac
da spasemo decu i pružimo im budućnost.
Ja sam ta koja mora da se vrati u Dansku i prikupi sredstva.
Imam ogromnu odgovornost.
Baš se ponosim njome.
Ima veliko srce za Nigeriju i Nigerijce.
Tri godine nisam bila na odmoru.
Nisam stigla. Baš se radujem.
Baš jako. - I ja.
Ja radim za Anju u "Land of Hope".
Potpredsednica sam
i vodim našu komunikaciju,
marketing i društvene medije.
Još imam osećaj da moram da brinem o njoj,
jer mi je mama tako rekla.
Ali i zato što je mama videla da smo vrlo različite.
Anja je bila impulsivna,
ja oprezna.
Htela sam prvo da proučim stvari.
Anja bi se samo zaletela.
Iako znam da je ovde odrasla,
da smo Dankinje i živimo u Danskoj,
kad ode u Nigeriju,
tamo je najsrećnija.
Ponekad se Anja i ja posvađamo.
Mi smo bliznakinje, zajedno radimo,
svađamo se oko mnogih stvari.
Ljuta na nju izađem iz kuće, pa mi ljudi kažu:
"Obožavam tvoju sestru. Ona je super."
A ja ću: "Nije baš toliko super."
Nije tako savršena.
NIGERIJA
Spolja je izgledalo uspešno,
ali smo se u stvari dosta mučili.
Ali, zadržali smo fokus na projektu i deci.
Deca optužena za veštičarenje
ne prilaze ljudima.
Odrasle smatraju opasnošću.
Ne veruju im. Nailaze na pretnje
od odraslih,
koji ih tuku,
nekad čak i ubijaju. Odrasli predstavljaju pretnju.
Moram ih uveriti da im ne želim zlo.
Ovde u "Land of Hope" imamo 91 dete.
Samo 21 devojčicu. Sve ostalo su dečaci.
Zašto dečake češće optužuju za veštičarenje?
Jer su dominantniji.
Grublji su i nisu potrebni.
Nisu potrebni u domaćinstvu.
Bilo je to oko Božića 2019.
Bio je decembar. To je posebno doba godine.
Stigao je hitan poziv.
Dejvid je došao i rekao:
"Ne znam da li želiš da vidiš to dete.
Kažu da je u zaista lošem stanju."
"Hajdemo", - rekoh.
Došli smo i ugledali to dete.
Nije mogao ni da hoda.
Dečak u strašnim bolovima.
To je Sejvior.
Bio je višestruko silovan i zaražen HIV-om.
Skrivao se u velikim cevima
na gradilištu.
Kada smo ga izvadili iz cevi,
držao je pantalone
i bio je u strašnim bolovima.
Jesu li ti ubili sestru?
Ubili bi i njega
za dan-dva da nismo došli.
Ne bi ostao živ.
Poveli smo s nama Ernesta, jednog od naše najstarije dece.
Ponekad vodimo decu na misije spasavanja.
Rado pomažu.
To me inspiriše.
Ernest je nežno smestio to dete u auto,
sedeo s njim pozadi, dao mu nešto za piće,
dao mu keks,
a Dejvid je pustio božićnu pesmu.
Emotivan trenutak.
Na povratku je pustio tu gospel božićnu pesmu.
Okrenula sam se, videla Ernesta i Sejviora
i počela da plačem. Emocije su me preplavile.
Bio je Božić, spasli smo jedan život.
To je bio možda najbolji Božić u životu.
Sećaš li se trenutka kad je Houp došao?
Spasen je kao veoma mali.
Kada su ga doveli u "Land of Hope",
bilo je tužno u kakvom je stanju bio.
Bio je na samrti.
Strašno tužno.
Što sada misliš o njemu?
Houp je... Ne znam.
Najsrećnije dete na svetu.
Jer...
To je čudesna transformacija.
Zdrav je, na sigurnom.
Houp je sada veoma dobro.
Baš je pametan.
Ono što znamo o Houpu je od oca.
On je vrač.
I vrlo je uticajan.
Prvo što me je pitao bilo je koliko mi duguje.
Rekoh mu: "Ništa.
Ja ne želim novac.
Došli smo jer svako dete zaslužuje da zna svoj identitet."
Krivio je majku.
Izneo nam je jednu stranu priče.
Tražimo Houpovu majku otkako smo ga našli.
Važno je da upozna majku.
Da je vidi i upozna.
To je važno i za nju.
Mora shvatiti da deca nisu veštice.
Dejvide, šta ti misliš o tom susretu s majkom?
Ne znam šta da očekujem. Moram je najpre videti.
Rekla mi je da nas čeka.
Upravo sam zvao,
telefon je isključen.
Svi u "Land of Hope" smatrate
da je važno da deca imaju odnos s roditeljima.
Kad idemo u posetu,
zapravo zagovaramo.
Dolazimo da obrazujemo.
Ne samo porodicu nego celu zajednicu.
To je čovek koji je javio Dejvidu
da je dete napušteno.
Imao je samo dve godine. On je taj.
Deset godina smo aktivni u obližnjim selima.
Imamo mnogo ambasadora.
Znaju ko smo i zovu nas.
Oni su naše oči i uši.
Kada ste je poslednji put videli? - Juče ujutru.
Kažu da je napustila selo,
ali, pokušaćemo da je nađemo.
Iako je sunčano i okruženi smo decom,
situacija u tren oka
može postati opasna.
Pre mesec dana, u jednom selu,
spasili smo dete. Dva prijatelja su mu ubijena.
Odsekli su im glavu, ruke.
Tako ubiju dete.
Ubiju ih sekirom ili mačetom.
Posetili smo seoskog starešinu
da shvati zašto smo tamo.
Sarađujemo sa zajednicom.
Je li mnogo dece optuženo za veštičarenje?
Jeste.
Zašto ih optužuju?
Ponašaju se čudno.
Bilo je mnogo smrti.
Ali se to ne događa otkako sam ja ovde.
Kako to uspevate?
Imamo posebnu mešavinu.
Deca povrate i ozdrave.
Koliko roditelji plaćaju taj lek?
Jedan milion. - Niko ovde nema milion naira.
Nije li preskupo?
Ako roditelji nemaju milion naira,
daju mi zemlju.
Šta ako nemaju ni zemlje,
ni novca?
Hoće li tada napustiti dete?
Postoji mogućnost
da mi služe.
Ima li dece koja vam služe
jer roditelji nisu mogli da plate?
Dovedi dete!
Šta radiš ovde? Pomažeš starešini?
Radim ono što kaže.
Donosim ono što treba.
Plaća li ti?
Jedem besplatno. Moj novac ide njemu.
To je ropstvo. 15 godina naporno radiš
a zauzvrat dobijaš samo hranu.
Lako je manipulisati neobrazovanima.
Veruju svemu što čuju,
posebno od pastora.
Religija je značajan deo nigerijskog života.
Pastori iskorišćavaju neznanje.
Govore da su deca veštice
i ljudi u to veruju.
Promovisanje veštičarenja
lak je način pljačkanja.
Mnogi pastori me ne prihvataju
u svoje hrišćanske organizacije u ovom gradu.
Godinama propovedam
da veštičarenje nema veze s Bogom.
Prema našoj statistici
oko desetoro dece nedeljno
nestane iz sela.
Potrebno je razumeti da je optuživanje dece za veštičarenje
povezano s ekstremnim siromaštvom.
Porodice ne mogu da prehrane svu decu.
Ako uspeju da se reše deteta
optužujući ga za veštičarenje - Jedna usta manje.
To je i način preživljavanja.
Shvatate?
Nije lako izneti brojku,
ali, radi se o velikom broju dece.
I da je jedno, to je dovoljno. Jedno ubijeno dete je dovoljno.
Dete zna, odrastajući u ovom društvu,
da mora pobeći ako ga optuže za veštičarenje.
Inače neće preživeti.
Deca s ulice izložena su svačemu.
Krijumčarenju,
prodaji organa,
različitim oblicima zlostavljanja.
Ako devojčica jednu noć provede na ulici,
biće silovana.
Pobegao sam i počeo da prosim.
Optužili su me da sam ubio svog oca.
Tukli su me svakog jutra.
Nisu mi davali hranu. Majka me je palila gvožđem.
Šta osećaš kad razmišljaš o tim ljudima?
Treba da zaboravimo sve što se dogodilo u prošlosti
i krenemo dalje.
Sva deca u našem centru proživela su strahote.
Posekotine na glavi, posekotine od noža.
Svako dete u sebi nosi rane.
Ponekad stave dete u lance.
Drže ga zatvoreno u sobi bez hrane i vode
dok ne prizna da je veštac.
ARHIV DR-A
I ti si veštac?
Da.
Zovem se Bendžamin.
Roditelji su me optužili za veštičarenje.
Šta sada misliš o celoj ovoj situaciji?
Kad završim školu,
podučavaću ljude u selu
da niko nije veštac.
U mojoj porodici problemi su započeli jer sam išao u školu.
Moja šira porodica optužila je mog oca za veštičarenje.
Da nije normalno to što ga toliko zanima obrazovanje.
Da sigurno postoji drugi razlog, a to je veštičarenje.
Tada su počeli problemi.
Jednom kad vas optuže,
svi vas drukčije doživljavaju.
Čak i vaša rodbina.
Kada su mog oca optužili za veštičarenje,
šira porodica ga je izgnala.
Tada su počeli problemi.
Ljudi su bili agresivni prema nama,
tukli su mi mamu.
Počeli su fizički napadi.
Bilo je zaista opasno.
Šta je bilo s tvojim tatom? - Ubili su ga.
Ubili su ga.
Tada je došla "Land of Hope".
Današnji život odraz je detinjstva.
Sada sam toga svesna.
Jedva sam čekala da upoznam Houpovu mamu.
Kako izgleda? Kako će reagovati? Kako će Houp reagovati?
Emocije su nas preplavile.
Iznenada je bila tamo i Houp je bio vrlo emotivan.
Zdravo.
Dobro jutro, dobro došla!
Kako se zoveš?
Džastina.
Koliko imaš godina?
23.
Imala si 14 ili 15
kada si rodila Houpa?
Da, 15.
Šta se dogodilo?
Možeš li nam reći zašto smo ga zatekli u takvom stanju?
Ispričaj nam.
Ovde smo jer želimo da imaš odnos sa svojim sinom.
Nećemo te osuđivati.
I sama si bila dete.
Je li te oženio ili te je samo uzeo kao ženu?
Šta je bilo među vama?
On je starac.
Ne znam, došao je kod nas.
Pozvao me je da izađemo. Odbila sam, nisam želela.
Nisi želela?
Nisam. Tog dana me je prisilio.
Stiven je rođen godinu dana pre Danijela.
Nazvala si ga Stiven? Houp i on imaju istog oca?
Da. - Kada smo ga spasli,
nismo mu znali ime, nisu nam to rekli,
pa smo mu dali identitet.
Nazvali smo ga Houp.
To je dobro.
Je li Houpa tamo ostavio otac?
U tom stanju?
Da. Izbacio ga je.
Nemojte se ljutiti na mene.
Ne brini. Važno je da si ovde.
Ovo je tvoj sin.
Houp, tvoja mama!
Bio si u njenom stomaku.
Kako si?
Ne čuje baš dobro.
Žao mi je zbog svega.
Gde je ožiljak? Pokaži ga!
Evo ga.
To je ožiljak koji si mu dala? - Da.
Žao mi je.
Molim te, oprosti mi!
Jesi li dobro? Dobro si, Houp?
Dobro si?
Jesi li dobro? Nisi.
Houp možda ne razume.
Možda misli da si došla po njega.
Ne. - Znam.
Ali se nadamo da ćeš ga redovno posećivati.
Liče li Stiven i Danijel? - Danijel je viši.
Viši je od Houpa?
Ne želim da vas prekidam.
Zdravo, Houp!
Ja sam Martina.
Džastina. - Drago mi je.
Drago mi je. - Imaš divnog sina.
Vidim da je sada zbunjen.
Ima svoj ponos
i zna u kakvom je stanju pronađen.
Oseća sreću, ali ujedno...
Možda bes.
Ona neće ostati.
Ide kući.
Ti ostaješ.
Ali, došla je da vidi naš centar.
Zatim će otići.
Možda mi jednog dana oprostiš.
Ako hoćete da promenite svet, krenite od dece.
Promenite im detinjstvo i promenićete generaciju.
Moramo gledati napred.
Houpu je drago da vidi majku.
Opet je došla u posetu
i dugo je ostala u "Land of Hope".
Bio je veoma srećan.
S ponosom ju je uzeo za ruku i pokazivao drugoj deci.
"Pogledajte, moja mama!"
Morate naučiti da preuzmete tuđe breme.
Kao vođe, treba da preuzmemo breme ljudi koje vodimo.
Da se žrtvujemo za njih.
Upravo tako.
Žrtvovati se.
Poznajem ga 10 godina i videla sam ga dvaput da plače.
Jedan od naših najvećih slučajeva dobio je zaključak.
To je Houpova priča.
Nisu to bili samo krv, znoj i suze
za nas dvoje
nego i za naš odnos i roditeljstvo.
Jedan.
DANSKA
Dva, tri,
četiri, pet.
Varaš!
To je žrtva.
Kada sam zatrudnela, morali smo razmotriti
gde će naš sin živeti
i pružiti mu sigurnost.
Najpre smo se bavili svojim projektom,
a zatim sam podizala našeg sina u Danskoj
jer je ovo sigurnija,
bolja, zdravija okolina.
Ponekad sam zavidna.
Vidim parove kako šetaju sa decom.
Volela bih da to mogu svakog dana sa svojim sinom i njegovim ocem.
Hoćeš da vidiš opet?
U Danskoj se veći deo vremena osećam usamljeno.
Ali, kad vidim 92 dece u centru,
dece koju smo našli u šikari,
odbačenu,
i decu koja su nam skoro umrla na rukama...
Kad ih vidim kako završavaju fakultete,
nimalo ne žalim zbog svojih odluka.
Bilo je teško i izazovno,
ali, ponosim se time.
To su plodovi mojih odluka i zaista sam srećna zbog toga.
SVE VAS VOLIM
GODIŠNJE U NIGERIJI OKO 15 HILJADA DECE
OPTUŽE ZA VEŠTIČARENJE. MNOGOBROJNA BIVAJU UBIJENA,
MUČENA ILI NESTANU BEZ TRAGA.
"LAND OF HOPE" SPASLA JE
I PROMENILA ŽIVOTE 92 DECE.
H.O.P.E. POMOZI JEDNOJ OSOBI SVAKI DAN
PRIČA O HOUPU
MEDIATRANSLATIONS