NIGERIA DECEMBER 2015
- Vad är det för fel på barnet? - Barnet?
- Det är hungrigt. - Får vi ge barnet mat?
Ingen mat, inget vatten.
Bilden när Hope räddades förändrade mitt liv.
Det var som ett slag i ansiktet.
Plötsligt fick världen upp ögonen för vårt arbete.
Det hade vi kämpat för i åratal.
"Se på Nigeria och barnen som anklagas för häxeri."
Vid ett tillfälle ville jag bara återvända till Danmark
för att leva ett normalt liv och bara glömma allt.
Jag ville faktiskt bara gömma mig.
Jag heter Anja Ringgren Lovén och är 44 år.
Jag brukar kalla mig för filantrop eller socialarbetare.
Jag växte upp i norra Danmark
med mamma, min tvillingsyster och vår storasyster.
Pappa var alkoholist, så mamma lämnade honom.
Jag var flickan som försökte rädda världen.
Det började redan i ung ålder när jag försökte rädda pappa.
Men hur kan ett barn hjälpa en gammal man
som väljer att dricka på det viset?
När mamma hade lagat mat och vi systrar inte åt upp allt
brukade hon säga: "När ni lämnar mat på det viset
borde ni tänka på de svältande barnen i Afrika."
Min dröm sen sex-sju års ålder var att hjälpa barn i Afrika.
David Jr, du säger dig vilja bli fotbollsspelare
men du gillar även dans och musik. Du kan bli musiker eller dansare.
Är du klar för fotbollen?
Mamma var bara 53 när hon dog. Då började jag känna mycket ilska.
Efter hennes död hade jag svårt att hitta min identitet.
Jag kämpade med ångest och viktnedgång.
Jag låg på sjukhus i tre månader.
David Jr! Okej.
Jag vägde bara 45 kg.
Jag bestämde mig för att sälja allt i Danmark för att få ihop pengar.
Jag blev hemlös för att kunna hjälpa barn i Afrika.
Världens alla utrikesministrar skulle skriva:
"Åk inte till Nigeria. Det är för farligt."
För det är ett fattigt land med extrem fattigdom
där folk gör vad som helst för att överleva.
Men man måste möta sina rädslor. Det har jag alltid gjort.
Om man inte möter sina rädslor, hur kan man då leva sitt liv?
- Är ni redo? - Ja!
Nigerianer är väldigt vänliga.
Det är ett fridfullt folk.
De lider bara av extrem fattigdom på grund av extrem korruption.
Det är ett nöje att välkomna dessa besökare.
Kan Anja Lovén och Martyna komma fram?
Jag kommer från Polen i Europa.
Jag reser världen runt och filmar tv-inslag
om otroliga och inspirerande kvinnor.
Och jag ser Anja som en väldigt viktig kvinna.
Jag kom hit för att dokumentera hennes arbete.
Jag kommer långt härifrån: Danmark i norra Europa.
- Men Nigeria är faktiskt mitt hem. - Det stämmer.
Min son som sitter där är nigerian.
Det är hans pappa också, så jag är nigerian.
Jag är grundare av Land of Hope.
Vi försöker lära människor i lokala samhällen
att barn inte är häxor.
Många medlemmar av Solid Rock har hjälpt oss att rädda barn.
Jag är tacksam för er och kyrkans hjälp.
Många skyller varenda situation på häxkonst.
Många tror att om ens paprikaplantor
eller mangoplantor inte bär frukt så beror det på häxkonst.
Att skälet till dålig skörd kan bero på häxkonst.
Häxkonst genomsyrar allt.
Prisa Herren! Prisa Herren!
Tack, Jesus!
Det skulle vara svårt
att göra nåt sånt med medlemmar i min kyrka.
Men det kan enkelt ske om personen inte är upplyst.
De manipulerar folk på många sätt.
Den här prästen pekade tidigare ut det här barnet som häxa.
I synnerhet barn pekas ut.
Folk tror att besatta barn kan förhäxa och smitta andra.
Ett barn som anklagas är för evigt stigmatiserat och fruktat.
2008 såg jag dokumentären "Saving Africa's Witch Children".
Den chockade mig.
Jag hade aldrig hört talas om barn som anklagas för häxeri.
10 000 barn anklagas årligen för häxeri i Nigeria.
Så inget kunde hindra mig från att komma hit.
Mitt första möte med Afrika var-
- "Afrikas varma hjärta": landet Malawi.
Jag skulle till Nigeria men ville få mer erfarenhet-
-innan jag reste till ett så farligt land.
Jag var frivillig observatör.
Mitt jobb var att bo hos en fattig familj i Malawi.
En sak med Malawi glömmer jag aldrig. Under min uppväxt
har jag sett otaliga dokumentärer om afrikansk kultur.
Jag tittade på och läste allt jag kom över.
Jag trodde mig veta allt om vad fattigdom innebär.
Men jag förstod inte vad det innebär att vara hungrig.
Vad hunger är.
När jag återvände från Malawi ville jag grunda en organisation.
Jag ville fokusera på häxerianklagelserna i Nigeria.
Tvätten har redan torkat. En del är torrt.
Vi tar in den.
Den här är fortfarande lite blöt. Den här torr. Den här också.
Lägg kläderna inomhus.
- Vems är det här? - Princes.
Det här ska till Princes rum. Är det här Sundays? Okej.
Tittar ni på tv, tjejer?
Ni borde vara utomhus och leka.
Är du sjuk, Victoria?
Har du besökt sjuksköterskan?
Har du tagit medicin? Du är jättevarm.
Ernest!
Berätta nåt om Anja. Hon kan inte höra oss nu.
Tidigare var hennes hår svart, men nu är det vitt.
Hon tycker om att dansa och gillar sitt morgonkaffe.
Det här är min räddare i nöden.
- En halv kopp. - Okej.
Du dricker det svart som min syster.
Ett, två, tre, fyra, fem, sex, sju, åtta, nio, tio!
Anja hjälper barnen.
Hon gör mycket gott och har hjälpt mig.
- Vad är det, Deborah? - Min sko...
- Åh, din sko! Vad ska jag göra? - Jag vill ha nya.
Ja, du har lagat dem många gånger. Le! Du ska få nya skor.
Vi ses.
Hon är unik. Tänk att nån som bodde så långt härifrån
i ett fullt utvecklat samhälle
kom hit där livet ser annorlunda ut
för att försöka ingjuta hopp
ge nya perspektiv på livet och införa förändringar.
Jag tycker att hon är väldigt stark.
Hon är en ängel. Det är hon.
Hon är helt fantastisk.
När hon kom till Nigeria var jag volontär på barncentret.
Hon tittade knappt på mig.
Hon var lite fientlig.
När jag först träffade David var jag så irriterad på honom.
Vi spelade fotboll. När han kom slutade barnen spela.
De sprang dit och skrek: "Farbror David!"
Han började prata och leka med dem. "Vem är du?", tänkte jag.
Hon tänkte: "Jag har varit här i en vecka.
Han kom precis hit. Varför beter sig barnen så här?"
Det är för att jag har träffat barnen sen de var små.
De har känt mig i sex-sju år.
Föreställ er en ung juridikstudent med karisma.
Han var 21. Jag var 32 år och var där för att rädda barn.
Det fanns ingen tid för kärlek. "Det här går inte", tänkte jag.
En dag försökte nån skicka iväg ett barn därifrån.
Jag blev arg på personen och höjde rösten.
Jag var jättearg och försvarade barnet.
Anja försökte lugna mig. Hon såg på mig en andra och tredje gång.
Efter den dagen började hon hälsa på mig.
Sen började vi prata med varandra.
Det bara hände.
Andra gången jag kom till Nigeria
var några månader efter mitt första besök.
Då bestämde vi oss för att skaffa barn.
En månad senare var jag gravid.
Vi bara tittade på varandra, och plötsligt var jag gravid.
Vi grundade vårt barncenter nära universitetet han studerade vid.
De första åren räddade vi runt 30 barn.
I början sov vi på en matta i en ofärdig byggnad
i väntan på räddningsuppdrag.
Vi hyrde några byggnader.
Det stället angreps av beväpnade män.
De kom dit på natten och riktade sina vapnen mot personal och barn.
De stal vår egendom och förstörde mycket.
Barnen vaknade skrikande och gömde sig bland snåren utanför.
Några av männen våldtog en av våra flickor.
Det var ett hemskt angrepp.
De kunde angripa oss eftersom vi saknade ett stängsel
och säkerheten som vi har idag.
Det motiverade mig att resa till Danmark
för att samla in pengar till byggnationen av Land of Hope.
David stannade för att övervaka byggnadsarbetet.
Tillsammans skapade vi Land of Hope.
Här bor pojkarna. Vi kallar det för pojkhemmet.
Flickorna bor i flickhemmet i andra änden.
- Och var bor du? - Rakt fram.
I samma byggnad som pojk- och flickhemmen.
När vi byggde stället ville vi ha ett eget rum.
Ett eget kök och ett tv-rum där vi kunde vara ifred.
- Och? - Det blev bara ett rum.
- Så det här är ditt privata utrymme. - Ja.
- Är rummet annorlunda än de andra? - Nej, det är likadant som barnens.
Det har ett privat badrum. Jag är sällan inomhus.
Jag föredrar att vara utomhus.
Vem är där bakom? Hej! Hur står det till?
- Mammas rum är ju alltid bäst. - Vad är det här?
Vi firade ju nyligen nyår. Då behövde jag en fin klänning.
Jag vill se hur den ser ut på dig.
Sen dansade vi hela natten. Jag ska visa dig en annan.
- Den här har gjorts lokalt. - Den är fantastisk!
Den är en av mina favoriter. Den är så välsydd.
Man måste trycka upp brösten och skjuta ut rumpan.
Jag älskar mode.
På grund av värmen kan jag bara ha på mig en klänning i en timme.
Sen får jag byta kläder.
Vet du vad jag tror, Anja? Innanför murarna här
kan ni känna er säkra. Men så ser inte världen utanför ut.
Ja, på Land of Hope finns det glädje och kärlek.
Utanför murarna är världen galen.
En dag sa David: "Jag fick ett telefonsamtal i morse.
Det rör en tvååring i en by. Men jag vet inte om det är sant.
Kan en övergiven tvååring överleva?"
Jag tittade på David och sa: "Vi åker dit och kollar."
- Ger ingen barnet mat? - Nej, ingen mamma eller pappa.
Jag böjde mig för att ge Hope vatten och en kaka.
Det luktade... ren och skär död.
Det var som...
Jag kan inte förklara lukten.
När jag gick med honom till vår buss
frågade mannen: "Vart för du honom?"
Så jag fick gå fortare. Och plötsligt var bussen omringad av människor.
Då kom David och sa: "Har ni sett hur barnet mår?
Ser ni att han behöver läkarvård?"
Sen slog han igen dörren och sa: "Nu åker vi."
När hon höll pojken, sa hon:
"David, han kommer att dö.
Innan han dör måste han få ett namn."
Så vi döpte honom till Hope och körde honom till sjukhuset.
Läkaren sa att hans överlevnadschanser var små.
Hopes andetag räknades i sekunder.
Han var väldigt nära att dö.
Vi tog med vår son David Jr till sjukhuset.
Vi satte honom i Hopes säng så att de kunde leka.
Det var första gången som vi såg Hope le och skratta.
Därför kallar jag hans överlevnad ett mirakel.
När jag tänker på Hope, skrattar jag. På grund av hans intelligens.
Han är en så rolig person. Han är jätterolig.
Men jag är även orolig för
att han kanske aldrig kommer att kunna tala.
Och han vill verkligen uttrycka sig. Jag hoppas att den dagen kommer.
Land of Hope är ett stort område på drygt tre tunnland.
När David och jag köpte marken
förställde vi oss inte bara ett barncenter
utan även ett utbildningscenter där barnen kan lära sig olika saker.
Konst, fysik, datoranvändning...
Här brukar vi sjunga och ha kul.
Ett, två, tre, börja!
Jag älskar er!
Det här är skälet till att jag alltid är så känslosam.
Jag tänker på hur vi räddade dem. Nu är de fulla av mod
sjunger tillsammans och tror på sig själva.
De är nu unga kvinnor som ger varandra styrka.
Det är fantastiskt.
- Jag får gåshud. - Ja, jag älskar det här.
Om man tar en titt på Danmark, Polen eller hela Europa
så blev kvinnor ofta anklagade på 1700-talet.
I Danmark brändes drygt 2 000 kvinnor på bål för häxeri.
Så varför bränner vi inte längre kvinnor på bål i Danmark?
Jo, för att vi började låta barnen gå i skolan.
Det är terapeutiskt. Terapin är vad som botar en.
Så konst är bara ett uttryck.
Det kan födas ur kreativitet eller ens fantasi.
Vilka koncept har ni?
Varje nigerianskt barn fick en dollar per år för skolavgiften.
Det var rena skämtet
att se deras utbildningsbudget.
Det leder till problem med vidskepelse och fattigdom.
Om inte barn går i skolan sker det ingen utveckling.
Det är hjärtskärande att se så mycket begåvning gå till spillo.
Hope har en stark innebörd för mig. H-O-P-E står för:
Help One Person Everyday.
Så Land of Hope var det självklara namnvalet.
Hej! Vad gör ni?
När barnen spelar fotboll är sköterskan alltid på plats.
De spelar som om det vore en kamp på liv och död.
- Det är ingen fara, David. - Kan du alla barnens namn?
Ja, jag behöver inte se ansiktena. Jag känner igen deras röster.
- Ni har eget vatten här. - Ja, vi har egen vattenproduktion.
Min man David har alltid drömt om
att producera vatten som är billigt och tillgängligt för alla.
Land of Hope är vår Noas ark. Vi har höns, fisk
och en stor grönsaksodling.
Vi odlar bladväxter som används i olika maträtter.
Så vår dröm har nästan förverkligats.
Om man har allt det här är man faktiskt självförsörjande.
Det här är Davids hemby.
Alla här har stor respekt för honom.
Så vi är trygga här.
När vi byggde Land of Hope anlitade vi 150 lokala arbetare.
Vi gav många människor arbete.
Så invånarna är stolta över Land of Hope.
DANMARK
I Danmark saknar jag Nigeria, och i Nigeria saknar jag Danmark.
Jag står med en fot i varje land.
Så jag känner mig splittrad mellan de båda länderna.
I Danmark gör jag administrativt arbete-
-intervjuer och föreläsningar på konferenser.
Det är viktigt för oss att ha en plattform
där jag kan berätta om vårt arbete och ta emot donationer.
Vi behöver pengar för att rädda barn och ge dem en framtid.
Det är jag som åker till Danmark för att samla in pengar.
Så ett tungt ansvar vilar på mina axlar.
Jag är så stolt över henne.
Hon bryr sig verkligen om Nigeria och dess invånare.
Jag har inte haft semester på tre år.
Jag har inte haft tid, så det ser jag fram emot.
- Väldigt mycket. - Samma här.
Jag arbetar också på Land of Hope.
Jag är vice vd samt hanterar kommunikation
marknadsföring och sociala medier.
Jag måste ta hand om henne, eftersom mamma bad mig göra det.
Mamma såg nog också hur olika vi är.
Anja är mer: "Här är en pool, vi hoppar i!"
Jag är mer: "Men hur djup är den? Vi kollar djupet innan vi hoppar i."
Anja hoppar i direkt.
Hon är uppvuxen i Danmark, och vi är båda danskar.
Men när hon åker till Nigeria är hon dystrast.
Ibland när vi har grälat...
Eftersom vi är tvillingar och jobbar ihop grälar vi en del.
Är jag arg på henne och nån säger att min syster är toppen
tänker jag: "Nej, hon är inte toppen. Hon är inte så perfekt!"
Utifrån ser det ut som om vi har varit framgångsrika.
Men bakom kulisserna har det varit väldigt kämpigt.
Men vi har behållit vårt fokus på projektet och barnen.
Barn som anklagas för häxeri kommer inte fram till en på gatan.
De ser alla vuxna som ett hot.
De har mött många hot från vuxna
som kan slå dem och ibland till och med döda dem.
Så vuxna ses som ett hot.
Jag måste försöka övertyga dem om att jag vill dem väl.
På Land of Hope finns det 91 barn.
Bara 21 är flickor. Resten är pojkar.
Varför anklagas pojkar oftare för häxeri än flickor?
Pojkar är ofta mer dominerande.
De leker tuffare och behövs inte.
Pojkar behövs inte i hushållet.
Jag minns 2019. Det var jul.
Humöret är alltid bra runt jul. Vi mottog ett nödsamtal.
David sa: "Jag vet inte om du vill träffa det här barnet.
Men enligt vår information är hans tillstånd kritiskt."
"Vi åker dit", sa jag.
Han lider. Följ med mig.
När vi kom dit och såg barnet kunde han inte ens gå.
Det var en pojke. Han hade svåra smärtor.
Det var Saviour.
Han hade våldtagits flera gånger och diagnosticerats med HIV.
Han gömde sig i stora rör
på en byggarbetsplats.
När vi fick ut honom ur röret höll han upp sina byxor.
Han hade svåra smärtor.
Dödade de din syster?
Han skulle antagligen ha blivit dödad om inte vi hade kommit dit.
Då skulle han inte ha överlevt.
Vi hade med oss Ernest, ett av våra äldsta barn.
Vi brukar ta med några barn på våra räddningsuppdrag.
De älskar att hjälpa till, vilket är väldigt inspirerande.
Ernest satte barnet försiktigt i bilen.
Han satt med honom i baksätet och gav honom vätska och kakor.
Sen satte David på lite julmusik, vilket gjorde oss känslosamma.
Under hemfärden spelade han en jullåt i gospelstil.
Jag vände mig om och såg på Ernest som satt med Saviour
och började gråta, eftersom jag blev så känslosam.
Men det var jul, och vi räddade ett liv.
Så det kanske var den bästa julen nånsin.
Minns du när Hope kom hit för första gången?
Hope var väldigt liten när han räddades.
När kan kom till Land of Hope var han väldigt illa däran.
Han var döende, vilket var sorgligt.
Vad säger du om Hope idag?
Hope är den mest...
Han är nog världens gladaste barn.
Förvandlingen är fantastisk.
Han är frisk och på en trygg plats.
Så Hope mår bra nu. Han är väldigt smart.
Allt vi vet om Hopes bakgrund har vi fått veta av pappan.
Han är häxmästare.
En person med inflytande.
Det första han frågade mig var: "Hur mycket är jag skyldig dig?"
Jag svarade: "Du är inte skyldig mig nånting.
Vi är här eftersom ett barn förtjänar att veta sin identitet."
Han sa att det var mammans fel och berättade en sida av historien.
Vi har letat efter Hopes mamma ända sen vi hittade honom.
Det är viktigt att Hope får träffa henne.
Att se henne med egna ögon. Det är även viktigt för henne.
Hon behöver inse att barn inte är häxor.
Vad säger du om dagens möte med mamman?
Jag vet inte vad jag ska förvänta mig förrän vi träffar henne.
Hon sa att vi skulle träffas på ett ställe i byn.
Jag ringde nyss. Några signaler gick fram, sen bröts det.
För er är det väl viktigt
att barnen har relationer med sina föräldrar.
Under våra hembesök talar vi för vår sak.
Vi är där för att upplysa. Inte bara familjen, utan hela byn.
Det var den killen som ringde David
och informerade oss om en övergiven tvååring.
Det var han.
I tio års tid har vi varit aktiva i de lokala byarna.
Vi har faktiskt många ambassadörer som brukar ringa oss.
De är våra ögon och öron.
- När såg ni henne senast? - Igår morse.
De säger att hon lämnade byn.
Vi ska se om vi kan hitta henne.
Trots att solen skiner och det är barn överallt
kan situationen snabbt förändras och bli väldigt farlig.
För en månad sen räddade vi ett barn i en by.
Två av hans vänner blev slaktade.
Det innebär att de högg av deras huvuden och armar.
Det är så de slaktar barn. De mördar dem med yxa eller machete.
Vi besöker byns överhuvud och förklarar vad vi gör där.
Så vi samarbetar med byarna.
Är det många barn som anklagas för häxeri i byn?
- Ja. - Varför utpekas de som barnhäxor?
De betedde sig märkligt. Många dog.
Men jag fick stopp på det.
- Hur då? - Vi har en specialblandning.
Barnen kräks när de dricker den. Sen blir de botade.
Hur mycket betalar föräldrarna för medicinen?
- En miljon. - Ingen här har en miljon naira.
Är det inte för dyrt?
Har de inte en miljon naira kan de ge mig mark istället.
Vad händer om föräldrarna varken har mark eller pengar?
Överger de barnet då?
Då kan de tjäna mig.
Har du barn som tjänar dig nu
eftersom föräldrarna inte kunde betala?
Hämta pojken.
Vad gör du här? Hjälper du hövdingen?
Jag gör vad han ber mig om.
Okej. Får du pengar för det?
Jag äter gratis. Mina pengar går till honom.
Det kallas slaveri.
Du har jobbat hårt i 15 år och bara fått mat för mödan.
Det är lätt att manipulera obildade människor.
De tenderar att tro på allt de hör. I synnerhet från en pastor.
Religion är viktigt i Nigeria.
Pastorerna utnyttjar människors okunnighet.
Om de säger att barn är häxor så tror folk det.
Propagerandet av häxeri är
ett enkelt sätt att råna folk.
Många pastorer accepterade mig inte
i sina kristna organisationer.
Jag har predikat högljutt i åratal
att Gud aldrig skapade häxeri.
Enligt vår statistik
försvinner tio barn i veckan från en by.
Man måste förstå att anklagelserna om barnhäxeri
är relaterade till den extrema fattigdomen.
De kan inte ge alla barn mat.
Så om det finns möjlighet att bli av med ett barn eller två
innebär häxanklagelserna att det blir färre munnar att mätta.
Så det är ett sätt att överleva.
Det är inte lätt att ange en siffra.
Men det är många barn.
Och ett barn räcker. Att ett barn dör räcker.
Barn som växer upp här vet
att de måste fly om de anklagas. Annars överlever de inte.
Barn som lever på gatan kan utsättas för mycket.
Som människohandel
olaglig organhandel och olika övergrepp.
Och varenda flicka som sover en natt på gatan blir våldtagen.
Jag rymde och började tigga på gatan.
Jag anklagades för att ha dödat min pappa.
De slog mig varje morgon.
De gav mig ingen mat. Mamma brände mig med strykjärnet.
Vad känner du när du tänker på människorna som anklagade dig?
Att vi borde glömma det som hänt och gå vidare.
Alla barn på centret har råkat ut för olika övergrepp.
De har huvudskador och skärsår.
Vartenda barn har ärr som bär vittne i framtiden.
Ibland är barnen fastkedjade. Det har vi sett.
Barnet hålls i ett rum och får varken äta eller dricka
förrän de erkänner att de är häxor.
- Är du en häxa? - Ja.
Jag heter Benjamin. Mina föräldrar anklagade mig för häxeri.
Vad anser du om situationen?
Jag tycker... När jag är klar med skolan
ska jag lära människor i byn
att häxor inte existerar.
Problemen började eftersom jag gick i skolan.
Några släktingar anklagade pappa för häxeri.
Det ansågs inte normalt med ett så stort utbildningsintresse.
Att det måste bero på häxeri.
Det var då problemen började.
När man anklagas för häxeri ser alla annorlunda på en.
Även ens släktingar ser på en med andra ögon.
"Den personen är inte normal." När pappa anklagades för häxeri
blev han utsparkad ur storfamiljen.
Sen blev det allt fler problem.
Folk var aggressiva mot oss.
De misshandlade till och med mamma.
Så det skedde fysiska angrepp och var en farlig situation.
- Vad hände med din pappa? - De dödade honom.
De dödade honom... Då kom Land of Hope.
Livet här är en barndomsreflektion.
Jag ser det idag på många sätt.
Jag var så spänd inför mötet med Hopes mamma.
"Hur ser hon ut? Hur ska hon och Hope reagera?"
Det blev väldigt känslosamt för oss.
För plötsligt var hon där. Det var väldigt känslosamt för Hope.
Hej!
God morgon. Slå dig ner.
- Vad heter du? - Justina.
- Hur gammal är du? - 23.
Så du var runt 14 eller 15 när du fick Hope?
- Ja, 15 år. - Vad hände?
Kan du berätta varför han var så illa däran?
Berätta historien.
Vi vill att du ska ha en relation med din son.
Vi är inte här för att döma dig.
Du är själv bara barnet.
Gifte han sig med dig, eller tog han dig bara som fru?
Hur gick det till? Han är en gammal man.
Jag vet inte. Han kom till oss.
Han frågade om jag ville ses. Det ville jag inte.
- Du gillade det inte. - Nej. Han tvingade mig den dagen.
Steven föddes ett år före Daniel.
- Har Steven och Hope samma pappa? - Ja.
När han räddades kände vi inte till hans namn.
Så vi behövde ge honom en identitet.
- Så vi gav honom namnet Hope. - Det är ett bra namn.
Var det Hopes pappa som lämnade honom i det skicket?
Ja, han lämnade honom där.
Var inte arg på mig.
Oroa dig inte. Det viktiga är att du är här nu.
Det här är din son. Hope, det här är din mamma.
Du låg i hennes mage.
Hur mår du?
Han hör inte så bra.
Jag är verkligen ledsen. För allt som har hänt.
Var är märket? Jag vill se det.
- Där. - Okej.
Där är det.
- Det är märket du gav honom. - Ja.
Förlåt mig. Snälla, du måste förlåta mig.
Är allt väl, Hope?
- Mår du bra? Nej. - Han kanske inte riktigt förstår.
- Han kan tro att du tänker ta honom. - Nej.
Vi hoppas att du besöker honom många gånger.
- Är din andra son lika lång? - Han är längre.
Jag ville inte störa. Hej, Hope.
- Jag heter Martyna. - Justina.
Trevligt att träffas. Du har en fin son.
Jag ser att han är förvirrad.
Han har sin stolthet och vet hur han mådde när han hittades.
Han känner glädje men kanske också ilska.
Hon ska inte stanna här, utan åka härifrån.
Du stannar här. Men hon ska få se det här stället.
Sen åker hon.
En dag kanske han kan förlåta mig.
Om man vill förändra världen ska man börja med barnen.
Om man kan förändra deras uppväxt kan man förändra en hel generation.
Det är dags att blicka framåt.
Hope är glad över att träffa mamman. Hon har besökt oss flera gånger
och bott på Land of Hope i en längre period.
Det gjorde honom jätteglad. Han visade upp henne för de andra.
"Det här är min mamma."
Man måste lära sig att bära andras bördor.
Vi behöver ledare som kan bära folkets bördor
och göra uppoffringar för dem.
Ja, det krävs uppoffringar.
Jag har känt honom i tio år och sett honom gråta två gånger.
Till slut fick ett av våra största fall ett avslut.
Det var berättelsen om Hope.
Det har inte bara varit blod, svett och tårar för oss personligen
utan även påverkat vår relation och vårt föräldraskap.
Ett, två, tre, fyra, fem!
Du fuskade!
Det har varit en uppoffring. När jag blev gravid
behövde vi fråga oss var vår son skulle bo
och tänka på hans säkerhet.
Vi fick sätta projektet främst. Jag lät honom växa upp i Danmark.
Det är en säkrare, bättre och sundare miljö för honom.
Hoppa, hoppa!
Ibland känner jag avundsjuka när jag ser barnfamiljer på stan.
Jag önskar att jag kunde leva så med min son och hans pappa.
Vill du se det igen?
Men sanningen är att jag ofta känner mig ensam i Danmark.
Idag har vi 92 barn på barncentret.
Barn som vi har hittat i busksnår. De kastades bara bort.
Barn som nästan dog i våra armar.
När jag idag ser dem studera vid universitetet och ta examen
så kan jag inte ångra mina beslut. Det har varit mödosamt och svårt.
Men jag är väldigt stolt över det.
Det är frukten av mina beslut, vilket gör mig väldigt glad.
I Nigeria anklagas varje år 15 000 barn för häxeri.
Många av dem mördas, torteras eller försvinner spårlöst.
Land of Hope har räddat och förändrat 92 barns liv.
HOPE: Help One Person Every day.
Text: Daniel Eklund Iyuno