MoviesMod.org || Visit & Support Us ||
Am văzut un fulger astă-noapte.
Ciudat, dat fiind că nu se zărea pic de nor.
Nu știi nimic despre asta, nu?
Trebuie să înveți s-o stăpânești.
Și nu va fi ușor.
O astfel de putere te poate ameți dacă nu bagi de seamă.
Așadar, cărui fapt în datorez plăcerea?
Speram să mă ajuți.
Dacă aș vrea să găsesc sabia pe care mi-a făurit-o Zeus, cum aș face?
De ce?
Este... tot ce mi-a rămas de la el.
Ăsta e singurul motiv?
Ei bine, ți-ar trebui niște adamant,
dar nu adamant oarecare.
Trebuie extras din același filon din care s-a făurit sabia.
Pune-l aici
și te va conduce la sabie.
- Mulțumesc. - Dacă te hotărăști să te duci, ai grijă!
Din câte știu, sabia e încă înfiptă în țeasta lui Talos.
Jumătate au venit să-și ia rămas-bun.
Cealaltă jumătate, să se convingă de furtunoasa moarte.
Tata a avut o fire încâlcită,
ca să nu spun că a fost plin de defecte.
Dar nimeni n-a cutezat să-l înfrunte.
Mai puțin Hera.
Chiar s-a dus?
S-a dus din lumea asta.
După ritualul de mâine, va porni spre Tărâmul Umbrelor.
Dar... el e nemuritor.
Cum să moară?
Noi nu murim asemeni muritorilor.
Dar, cu toate astea, suntem judecați.
Și ne putem mângâia cu faptul că a avut o moarte demnă.
Ne stingem în abisul Tărâmului Umbrelor dacă suntem uitați.
Așa că trebuie să povestim faptele tatălui nostru.
Să le amintim celorlalți să-i aducă ofrande.
Îți promit, credincioșii mei vor ridica multe temple în cinstea lui.
Nu voi permite să fie uitat.
Îi ducem mai departe amintirea pe Pământ,
dar trebuie s-o păstrăm vie și aici.
Alianța Olimpului a unit toate divinitățile din Elada.
Nicio alianță nu e nesfârșită.
Numai teama de tata și de unchii noștri i-a ținut în frâu.
Unde este stăpânul Tărâmului Umbrelor?
SÂNGELE LUI ZEUS
Fă o plimbare cu mine!
Știi unde ne aflăm?
Inima mi se strânge și simțurile mi se surpă,
căci m-am cufundat în fluviul Lethe.
De câte ori trec pe aici, mă gândesc să-i sorb din apă.
Căci Lethe șterge orice amintire și orice durere.
Te eliberează de trecut și de toate suferințele.
Dar nu sorb.
Știi de ce?
Ce s-ar alege de soția mea? De copiii mei?
Ar rămâne legați de acest loc. Ca și mine.
Poate vom scăpa de aici într-o bună zi...
în lumea de sus.
Asta e speranța pe care o nutresc.
Fericirea. Fericirea adevărată.
Ai putea s-o ai și tu.
Dorește-ți desfătare,
iar fluviul îți va arăta cea mai fericită amintire,
ca să poți simți iar ce e bucuria.
Cunosc durerea care te cuprinde.
Cu cât e iubirea mai mare,
cu atât mai mare e mâhnirea.
Am trecut și eu prin asta.
Nu mi-am dorit nicicând acest tărâm.
Poeții cântă despre nenumăratele mele comori.
Despre toate tărâmurile pe care le stăpânesc aici.
Dar ei nu știu adevărul.
Viața pe Tărâmul Umbrelor te otrăvește.
Nu poți să reziști la nesfârșit.
Nu erau ale mele nici marea, nici cerul...
Regatul meu...
era o temniță.
Una pe care nici măcar eu n-o puteam răbda.
Nimeni nu suportă urletele necontenite ale morților.
Răstimpul petrecut departe de Tărâmul Umbrelor e scurt.
O durere atroce mă cuprinde
când lipsesc prea mult.
Și acum îmi amintesc clipa când am văzut-o prima dată.
Nici cea mai cruntă durere nu mă putea opri.
Ea era refugiul de care aveam nevoie.
Tandrețea după care tânjeam.
Cine e acolo?
Știam că mama ei, Demetra, nu se va învoi să mi-o dea,
și că nicio zeiță, cu atât mai puțin o rază de soare ca Persefona,
n-ar vrea să trăiască pe Tărâmul Umbrelor.
Dar, când ești rupt de lume, să vezi pe cineva ca ea e un dar divin.
Nu doar că ai nevoie,
ci te simți constrâns să te întorci.
Nu...
Gata, prietene...
Dar ce puteam eu să-i ofer?
Gata...
Pentru prietenul tău cabalin.
Îți mulțumesc.
Tot tu ești, nu-i așa?
Cel care m-a vizitat înainte.
De ce nu te arăți?
Voiam.
Dar știam că nu-mi va aduce decât durere.
Așa că m-am hotărât să nu o mai vizitez.
Și eu știu cum e să iubești o ființă pe care nu o poți avea.
Și eu știu cum e să trăiești în singurătate și suferință.
Temnița mea era Tărâmul Umbrelor.
A ta a fost acea pădure
unde te-ai ascuns când te vânau Acrisiu și fiii lui.
Preoteasa a fost steaua din întunericul tău necuprins.
Așa cum Persefona era steaua mea.
Și, întocmai ca tine, oricât m-am silit, n-am putut s-o uit.
Am început s-o vizitez
și să-i vorbesc din umbră.
Când trăiești în întuneric,
cauți lumina.
Amândoi ne-am găsit un refugiu în ele.
O pace pe care nu credeam că o vom cunoaște vreodată.
Grădinăritul te-a învățat să privești altfel lumea.
Cum așa?
Observi detaliile în orice.
Nervurile frunzelor, umezeala țărânei.
Atenția la aceste detalii e hotărâtoare pentru viața grădinii tale
și de aceea apreciezi și cele mai mărunte daruri.
Îmi dai prea multă importanță.
Adevărul este că grădinăritul e un refugiu.
De cine fugi?
Da mama.
Are intenții bune, dar e...
E dificilă.
Cum așa?
În primul rând, mă tot cicălește să mă mărit.
Nu-i poți găsi vină pentru asta.
Vrea să fii fericită.
N-am nevoie de bărbat ca să fiu fericită.
Dacă m-ar cunoaște,
nu mi-ar mai găsi pretendenți fără acordul meu.
Sunt chiar așa de îngrozitori?
Tot ce vrea ea e să fie de viță regală. Dar sunt atât de înfumurați!
Mai ales Ares. Numai gândul la el mă umple de silă.
Ei nu sunt ca tine.
Tu apreciezi și cea mai măruntă floare.
Te mulțumești cu discuțiile de aici, din poiană.
Știi să asculți.
Simt că tu mă cunoști așa cum ei nu mă vor cunoaște niciodată.
Abia aștept următoarea vizită.
Tot așa și eu.
Eram îndrăgostit.
Dar jurasem să nu trec de acel hotar.
Așa cum ai făcut-o și tu.
Pe zi ce trecea, era tot mai greu.
Simțeam că îmi pierd mințile.
Dorința de a o vedea creștea fără oprire.
Mi-ai lipsit. Unde ai fost?
Așadar, e adevărat.
Ai pe altcineva.
- Ce cauți aici? - Cine e?
Vreau doar să știu cu cine mă întrec.
Nu te întreci cu nimeni.
Ai pierdut deja.
Nu fi așa de sigură!
Ești beat?
Ți-am adus un dar.
E din oțel cromat, iar pielea e de la cele mai bune juninci ale lui Zeus.
Nu era nevoie.
- Probeaz-o! - Te rog să nu mă atingi.
Ce faci? Dă-mi drumul!
De-ajuns, Ares!
Pleacă! Altfel te răpun.
Ești teafără?
Da.
Așadar, el e alesul.
Ar trebui să-ți fie rușine.
Iar tu ar trebui să ai grijă pe cine ameninți, bătrâne!
Ești chiar mai neghiob decât credeam.
Pleacă, altfel va fi vărsare de sânge!
Aleg vărsarea de sânge.
Nu!
S-a terminat!
Ba nu.
Abia a început.
Îți mulțumesc.
Credeam că nu-mi vei dezvălui niciodată cine ești.
Ți-am adus asta.
Ce este?
Un dar de despărțire.
Poftim? De ce?
Nu pot răbda să te văd, știind că nu putem fi împreună.
Eu vreau să fiu cu tine. Vreau. Te iubesc.
Dar nu vreau nici să-i fac rău mamei.
Oricât ar fi de dificilă,
o iubesc și pe ea.
Înțeleg.
Dar acum știu ce vreau,
așa cum n-am știut niciodată.
Dar mama ta?
Mama trebuie să învețe să îmi accepte alegerile.
Când două suflete sunt sortite unul altuia,
nimic nu le poate despărți.
Nu! Oprește-te!
Dacă mănânci din hrana morților,
vei rămâne legată de Tărâmul Umbrelor
de-a pururi.
Vine... mama ta.
Am cutreierat cerurile și Pământul după tine.
Ce s-a întâmplat?
Ești teafără?
Hades m-a salvat.
Te-a salvat?
Nu știu ce aș fi făcut dacă nu era el.
Mamă, am atâtea să-ți spun!
Poți să-mi spui acasă. Să mergem!
Nu vin.
Rămân aici.
Mamă...
mi-am ales pretendentul.
Doar nu vorbești serios!
Ba da.
Draga mea, ești tulburată.
Nu e momentul să iei hotărâri pripite.
Nu, în viața mea nu am fost mai sigură de ceva ca acum.
Ascultă-mă!
Tu ești o floare, copilă.
Fără soare, te vei ofili și vei muri în groapa asta jilavă.
Nu voi permite așa ceva.
Acum, să mergem!
Îmi pare rău, dar m-am hotărât.
Ce faci?
Mă rup de tine.
Nu!
Persefona a mâncat șase sâmburi de rodie,
legându-se de Tărâmul Umbrelor.
Pentru mine.
Dar Demetra nu a acceptat așa ceva.
Le-a spus tuturor că am răpit-o și a fost atât de mânioasă,
încât a pustiit câmpiile Pământului,
cerând întoarcerea Persefonei.
Ca s-o împace, Zeus a hotărât
că, de vreme ce Persefona a mâncat șase sâmburi,
va petrece câte șase luni aici și șase, cu Demetra.
Dar, în răstimpul petrecut aici,
Demetra are grijă ca toată lumea să sufere tot atât cât ea.
De aceea doarme Pământul înghețat în fiecare iarnă.
Dar m-am săturat.
Refuz să fiu lipsit de soție iar și iar.
Să-mi văd copiii înlăcrimați la fiecare început de primăvară.
A sosit clipa să trec la acțiune.
Și nimeni nu înțelege asta mai bine decât tine.
Privește acolo!
Acestea sunt spectrele care nu pot să treacă în Tărâmul Umbrelor.
Plutesc în derivă, torturate.
Lăsați-mă să trec!
N-ai aflat niciodată ce i s-a întâmplat.
Dar moartea destăinuie totul.
Voia să-și părăsească templul
și toate onorurile rangului de preoteasă.
Pentru tine.
Urma să fugiți împreună.
Dar la două zile înainte de plecare
ai aflat unde era bărbatul care ți-a lăsat cicatricea.
Bărbatul care a ucis-o pe femeia care te crescuse.
Te-a implorat să fugi cu ea, să dai uitării trecutul.
Îți amintești ce a spus?
„Nu lăsa ura să te transforme tocmai în ceea ce ai jurat să distrugi.”
Da. Dar tu nu i-ai ascultat vorba.
Ți-ai încălcat promisiunea și ai țâșnit să cauți răzbunare.
Știm amândoi ce a urmat.
Nu te-ai întâlnit cu ea în pădure.
În schimb, în acea noapte ai renăscut.
Când ai plecat în sfârșit în căutarea ei,
n-ai mai găsit-o.
Căci era deja aici.
Ce i s-a întâmplat?
Spune-mi!
De ce? Nu poți schimba ce a fost.
Dar o poți ajuta.
Nu te recunoaște.
Vede doar monstrul în care te-ai preschimbat.
Renunță la furie și ajut-o!
Dăruiește-i pacea pe care o merită!
Dar e ultima ta șansă.
Nu ți-o voi oferi din nou.
Privește-o! Privește cum suferă!
Ajut-o! Din vina ta e aici.
Ajută-mă și împreună putem să punem capăt suferinței celor dragi
o dată pentru totdeauna.
Fie!
Dar numai dacă juri să o aduci aici și să o faci să bea din apă.
Vreau să i se șteargă orice amintire despre mine
și despre durerea pe care i-am pricinuit-o.
Ajutor!
Subtitrarea: Liana Oprea
MoviesMod.org || Visit & Support Us ||