MoviesMod.org || Visit & Support Us ||
‫ראיתי ברק אתמול בלילה.‬
‫מוזר, בהתחשב בכך שלא היה אף ענן.‬
‫לא ידוע לך במקרה משהו על זה, נכון?‬
‫תצטרך ללמוד לשלוט בזה.‬
‫וזה לא יהיה קל.‬
‫עוצמה כזו יכולה לגרום לשיכרון כוח,‬ ‫אם נותנים לזה לקרות.‬
‫אז במה זכיתי לעונג?‬
‫קיוויתי שתוכל לעזור לי.‬
‫אם הייתי רוצה למצוא את החרב‬ ‫שזאוס חישל עבורי, איך הייתי עושה את זה?‬
‫למה?‬
‫זה... כל מה שנשאר לי ממנו.‬
‫זו הסיבה היחידה?‬
‫תצטרך אדמנטין,‬
‫אבל לא סתם אדמנטין.‬
‫צריך לכרות אותו‬ ‫מאותו העורק שממנו שלפת את החרב.‬
‫שים אותו כאן,‬
‫והמכשיר יוביל אותך לחרב שלך.‬
‫תודה.‬ ‫-אם תחליט ללכת, תיזהר.‬
‫ממה ששמעתי בפעם האחרונה,‬ ‫החרב עוד נעוצה בראשו של טאלוס.‬
‫חצי מהם באו להיפרד.‬
‫החצי האחר הגיעו לוודא‬ ‫שהמוות המטלטל אכן קרה.‬
‫אבא היה מורכב,‬
‫וזו דרך אדיבה לומר שהיו בו פגמים.‬
‫אבל איש לא העז לקרוא עליו תיגר.‬
‫מלבד הרה.‬
‫הוא באמת איננו?‬
‫הוא איננו כאן.‬
‫אחרי הטקס מחר, הוא יצא למסעו אל השאול.‬
‫אבל... הוא בן אלמוות.‬
‫איך הוא יכול למות?‬
‫אנחנו לא מתים כמו בני תמותה.‬
‫אבל למרות זאת אנחנו נשפטים.‬
‫ונוכל להתנחם בעובדה שמותו היה ראוי.‬
‫אבל אנחנו יכולים להיעלם‬ ‫אל תהום השאול אם ישכחו אותנו.‬
‫לכן עלינו לספר את מעשי אבינו.‬
‫להזכיר לאחרים להעלות קורבנות בשמו.‬
‫אני מבטיח לך,‬ ‫מאמיניי יבנו מקדשים רבים לכבודו.‬
‫לא אתן לאבינו להישכח.‬
‫ובעוד שנשמר את מורשתו על פני האדמה,‬
‫עלינו לשמר אותה פה גם פה.‬
‫ברית האולימפוס איחדה את כל אלי הלאס.‬
‫אבל אין בריתות נצחיות.‬
‫רק הפחד מפני אבינו ודודינו הרחיק אחרים.‬
‫איפה אדון השאול?‬
‫- דמו של זאוס -‬
‫התלווה אליי.‬
‫אתה יודע איפה אנחנו?‬
‫ליבי דואב, וחושיי כושלים,‬
‫כי שקעתי בנהר לתה.‬
‫בכל פעם שאני חוצה אותו,‬ ‫אני שוקל לשתות ממימיו.‬
‫כי נהר לתה מוחק את כל הזיכרון והכאב.‬
‫משחרר אותנו מהעבר ומכל מה שמענה אותנו.‬
‫אבל אני לא שותה.‬
‫אתה יודע למה?‬
‫מה יקרה לאשתי?‬
‫לילדיי?‬
‫הם עדיין יהיו כבולים למקום הזה. וגם אני.‬
‫אולי יום אחד נשתחרר ממנו...‬
‫בעולם שמעל.‬
‫זו התקווה שלי.‬
‫אושר. אושר אמיתי.‬
‫וגם אתה יכול לזכות בזה.‬
‫בקש שמחה,‬
‫והנהר יציג בפניך את הזיכרון הכי שמח שלך,‬
‫כדי שתוכל להרגיש שוב אושר.‬
‫אני מכיר את הכאב שאוחז בך.‬
‫ככל שהאהבה גדולה יותר,‬
‫הצער עמוק יותר.‬
‫גם אני חוויתי זאת.‬
‫מעולם לא רציתי בממלכה הזו.‬
‫המשוררים טווים סיפורים על אוצרותיי הרבים.‬
‫ועל כל הממלכות שאני שולט בהן פה.‬
‫אבל הם לא יודעים את האמת.‬
‫החיים בשאול מרעילים אותך.‬
‫יש גבול למה שאדם יכול לסבול.‬
‫לא היו לי את השמיים או הים.‬
‫ממלכתי...‬
‫הייתה כלא.‬
‫כזה שאפילו אני לא הייתי מסוגל לסבול.‬
‫איש לא חפץ בצווחה האינסופית של המתים.‬
‫הזמן שלי מחוץ לשאול הוא מוגבל.‬
‫וכאב בלתי נסבל מכה בי‬
‫כשאני נעדר לזמן רב מדי.‬
‫אני עדיין זוכר‬ ‫את הפעם הראשונה שבה ראיתי אותה.‬
‫אף מידת כאב לא הייתה מרחיקה אותי ממנה.‬
‫היא הייתה המפלט שהייתי זקוק לו.‬
‫הרכות שהייתה חסרה לי.‬
‫מי שם?‬
‫ידעתי שאִמָּה, דמטר, לעולם לא תכיר בי,‬
‫שאף אלה, במיוחד קרן אור כמו פרספונה,‬
‫לא תרצה לחיות בשאול.‬
‫אבל כשאתה מנותק מהעולם,‬ ‫זו מתת לראות מישהי כזו.‬
‫אתה לא רק צריך את זה,‬
‫אלא מרגיש שאתה חייב לחזור לזה.‬
‫לא.‬
‫הכול בסדר.‬
‫אבל מה יכולתי להציע לה?‬
‫הכול בסדר.‬
‫בשביל חברך הסוס.‬
‫אני מודה לך.‬
‫זה אתה שוב, נכון?‬
‫זה שביקר אותי בעבר.‬
‫למה אתה לא מראה את עצמך?‬
‫רציתי,‬
‫אבל ידעתי שזה רק יוביל לדאבון לב.‬
‫אז החלטתי להפסיק לבקר אותה.‬
‫גם אני יודע איך זה‬ ‫לאהוב מישהי שלא יכולה להיות שלך.‬
‫גם אני יודע איך זה לחיות בבידוד וכאב.‬
‫הכלא שלי היה השאול.‬
‫שלך היה היער,‬
‫שבו הסתתרת‬ ‫מפני אקריסיוס ובניו שניסו לצוד אותך.‬
‫הכוהנת הייתה האור שבאפלה שלך.‬
‫עבורי זו הייתה פרספונה.‬
‫ובדיוק כמוך,‬ ‫ככל שניסיתי, לא יכולתי להתרחק ממנה.‬
‫התחלתי לבקר אותה‬
‫ולדבר איתה מבין הצללים.‬
‫כשכל מה שאתה מכיר הוא אפלה,‬
‫אתה מחפש אור.‬
‫שנינו מצאנו בהן מקום מקלט.‬
‫שלווה שמעולם לא חשבנו שנמצא.‬
‫גננות לימדה אותך לראות את העולם אחרת.‬
‫באיזה אופן?‬
‫את מבחינה בפרטים של כל דבר.‬
‫עורקי העלים, לחות הקרקע.‬
‫הקדשת תשומת לב לפרטים האלה‬ ‫היא חיונית להישרדות הגינה שלך,‬
‫ולכן יש לך הערכה גם לברכות הקטנות ביותר.‬
‫אתה מעריך אותי יתר על המידה.‬
‫האמת היא שהגננות היא מפלט.‬
‫ממה?‬
‫מאימי.‬
‫הכוונה שלה טובה, אבל היא...‬
‫היא קשה.‬
‫באיזה אופן?‬
‫למשל, היא מציקה לי כל הזמן להתחתן.‬
‫את לא יכולה להאשים אותה.‬
‫היא רוצה שתהיי מאושרת.‬
‫אני לא צריכה גבר כדי להיות מאושרת.‬
‫אם הייתה מכירה אותי,‬
‫לעולם לא הייתה קובעת‬ ‫הסדרים עם מחזרים בלי הסכמתי.‬
‫הם כולם באמת כל כך גרועים?‬
‫אותה רק מעניין מוצא מלכותי.‬ ‫אבל הם כל כך יהירים.‬
‫במיוחד ארס.‬ ‫עצם המחשבה עליו מעוררת בי בחילה.‬
‫הם לא כמוך.‬
‫אתה מעריך אפילו את הפרח הקטן ביותר,‬
‫או סתם שיחה פה בשדה הזה.‬
‫אתה באמת מקשיב.‬
‫אני מרגישה שאתה מכיר אותי‬ ‫באופן שבו הם לעולם לא יכירו אותי.‬
‫אחכה בכיליון עיניים לפעם הבאה.‬
‫גם אני.‬
‫הייתי מאוהב.‬
‫אבל נשבעתי לא לחצות את הקו הזה.‬
‫בדיוק כמוך.‬
‫נעשיתי סגור וקשה יותר בכל יום.‬
‫זה הוציא אותי מדעתי.‬
‫הרצון שלי לראות אותה רק גדל.‬
‫התגעגעתי אליך. איפה היית?‬
‫אז, זה נכון.‬
‫יש מישהו אחר.‬
‫מה אתה עושה פה?‬ ‫-מיהו?‬
‫אני רק רוצה לדעת מול מי אני מתחרה.‬
‫אתה לא מתחרה מול אף אחד.‬
‫כבר הפסדת.‬
‫אל תהיי בטוחה.‬
‫אתה שיכור?‬
‫הבאתי לך מתנה.‬
‫היא עשויה מפלדת כרום,‬
‫ומקור העור‬ ‫הוא אחת הפרות הטובות ביותר של זאוס.‬
‫לא היית צריך.‬
‫תמדדי אותה.‬ ‫-בבקשה אל תיגע בי.‬
‫היי, מה אתה עושה? עזוב אותי.‬
‫עצור, ארס!‬
‫לך, או שאהרוג אותך.‬
‫את בסדר?‬
‫כן.‬ ‫-אז זה הוא.‬
‫אתה צריך להתבייש בעצמך.‬
‫ואתה צריך להיזהר עם האיומים שלך, זקן.‬
‫אתה טיפש עוד יותר גדול משחשבתי.‬
‫לך, או שיישפך דם.‬
‫אני בוחר בשפיכות דמים.‬
‫לא!‬
‫זה נגמר!‬
‫לא.‬
‫זה רק התחיל.‬
‫תודה.‬
‫חשבתי שלעולם לא תתגלה בפניי.‬
‫הבאתי לך את זה.‬
‫מה זה?‬
‫מתנת פרידה.‬
‫מה? למה?‬
‫מייסר אותי לראות אותך‬ ‫בידיעה שלא נוכל להיות יחד.‬
‫אני רוצה להיות איתך. באמת. אני אוהבת אותך.‬
‫אבל אני גם לא רוצה לפגוע באימא שלי.‬
‫אמנם היא קשה,‬
‫אבל אני אוהבת גם אותה.‬
‫אני מבין.‬
‫אבל עכשיו אני יודעת מה אני רוצה‬
‫באופן שמעולם לא ידעתי.‬
‫מה לגבי אימא שלך?‬
‫אימא שלי צריכה ללמוד לקבל את הרצונות שלי.‬
‫כששתי נפשות נועדו להיות יחד,‬
‫דבר לא יפריד ביניהן.‬
‫לא!‬
‫אכילה ממזון המתים‬
‫תכבול אותך לשאול‬
‫לנצח.‬
‫זו... אימא שלך.‬
‫חיפשתי בכל הרקיע והארץ אחרייך.‬
‫מה קרה?‬
‫את בסדר?‬
‫האדס הציל אותי.‬
‫הציל אותך?‬
‫אני לא יודעת מה הייתי עושה בלעדיו.‬
‫אימא, יש לי המון לספר לך.‬
‫תוכלי לספר לי בבית.‬
‫בואי נלך.‬
‫אני לא הולכת.‬
‫אני נשארת פה.‬
‫אימא.‬
‫החלטתי מי יהיה המחזר שלי.‬
‫את ודאי לא רצינית.‬
‫אני רצינית.‬
‫יקירתי, את נסערת.‬
‫זה לא הזמן לקבל החלטות פזיזות.‬
‫לא, מעולם לא הייתי בטוחה יותר במשהו.‬
‫תקשיבי לי.‬
‫את פרח, ילדתי.‬
‫בלי אור שמש,‬ ‫את תנבלי ותמותי בחור המעופש הזה.‬
‫לא אתיר את זה.‬
‫עכשיו, בואי נלך.‬
‫אני מצטערת, אבל קיבלתי החלטה.‬
‫מה את עושה?‬
‫מתנתקת ממך.‬
‫לא!‬
‫פרספונה אכלה שישה גרעיני רימון,‬
‫וכך כרכה את עצמה לשאול.‬
‫בשבילי.‬
‫אבל דמטר לא התכוונה לקבל את זה.‬
‫היא סיפרה לכולם שחטפתי אותה,‬ ‫והייתה כל כך זועמת‬
‫עד שהחריבה את שדות העולם,‬
‫בתביעה לחזרתה של פרספונה.‬
‫כדי לפייס אותה, זאוס החליט‬ ‫שמכיוון שפרספונה אכלה שישה גרעינים,‬
‫היא תבלה שישה ירחים פה‬ ‫ואת השישה האחרים עם דמטר.‬
‫אבל בזמן שבו היא כאן,‬
‫דמטר מוודאת שכולם יסבלו כמוה.‬
‫לכן העולם נם מתחת למעטה כפור בכל חורף.‬
‫אבל נמאס לי.‬
‫אני מסרב לכך שאשתי תילקח ממני שוב ושוב.‬
‫לראות את הילדים שלי‬ ‫ממררים בבכי בתחילת כל אביב.‬
‫הגיע הזמן לנקוט פעולה,‬
‫ואיש לא מבין את זה טוב ממך.‬
‫הסתכל לשם.‬
‫אלה רפאים שידם אינה משגת לחצות.‬
‫נסחפים ללא מטרה ומתענים.‬
‫מעולם לא ידעת מה קרה לה.‬
‫אבל המוות חושף הכול.‬
‫היא עמדה להפר את השבועות שלה‬
‫ולנטוש את הכבוד שמתלווה לתפקידה ככוהנת.‬
‫בשבילך.‬
‫התכוונתם לברוח יחד.‬
‫אבל יומיים לפני שהייתם אמורים לעזוב,‬
‫גילית איפה האדם שצילק אותך.‬
‫האדם שרצח את האישה שגידלה אותך.‬
‫היא התחננה שתברח יחד איתה, שתשחרר את העבר.‬
‫זוכר מה אמרה?‬
‫"אל תיתן לשנאה להפוך אותך לאותו הדבר‬
‫שאתה רוצה להשמיד."‬
‫כן, אבל לא הקשבת לה.‬
‫הפרת את ההבטחה שלך ויצאת לחפש נקמה.‬
‫שנינו יודעים מה קרה אחרי זה.‬
‫לא פגשת אותה ביער.‬
‫במקום זאת, שניכם נולדתם מחדש באותו לילה.‬
‫וכשסוף סוף התאפשר לך ללכת ולחפש אותה,‬
‫לא הצלחת למצוא אותה.‬
‫כי הייתה פה.‬
‫מה קרה לה?‬
‫ספר לי.‬
‫למה? אתה לא יכול לשנות את מה שקרה.‬
‫אבל תוכל לעזור לה.‬
‫היא לא מזהה אותך.‬
‫היא רק רואה את המפלצת שאליה הפכת.‬
‫ותר על הזעם שלך ועזור לה.‬
‫הענק לה את השלווה שמגיעה לה.‬
‫אבל זו ההזדמנות האחרונה שלך.‬
‫לא אציע אותה שוב.‬
‫תביט בה! תראה כמה היא סובלת!‬
‫עזור לה. זו אשמתך שהיא כאן.‬
‫עזור לי, ונוכל להפסיק את הסבל של יקירינו‬
‫אחת ולתמיד.‬
‫בסדר.‬
‫אבל רק אם תבטיח‬ ‫להביא אותה לכאן ותיתן לה לשתות מהמים.‬
‫אני רוצה שתאבד את כל הזיכרונות לגביי‬ ‫ולגבי הסבל שגרמתי לה.‬
‫עזרו לי!‬
‫תרגום כתוביות: כפיר מי-בר‬
MoviesMod.org || Visit & Support Us ||