MoviesMod.org || Visit & Support Us ||
Минулої ночі я бачив блискавку.
Дивно, враховуючи, що на небі не було жодної хмаринки.
Ти ж нічого не знаєш про це?
Навчися контролювати це.
Це буде нелегко.
Володіння такою силою може п'янити, якщо не бути обачним.
- То в честь чого такий візит? - Я сподівався на твою допомогу.
Якби я хотів знайти меч, який для мене викував Зевс, що б я робив?
А навіщо?
Це все, що в мене від нього залишилось.
Це єдина причина?
Що ж, тобі знадобиться адамантин,
але не будь-який.
Він має бути видобутий із тієї ж жили, що й адамантин меча.
Поклади його в це,
і прилад приведе тебе до меча.
- Дякую. - Якщо вирішиш піти, будь обережний.
Я чув, що меч досі встромлений у голову Талоса.
Половина з них прийшли попрощатися.
А інша половина прийшли, щоби пересвідчитися в смерті громовержця.
Батько був складною людиною,
так я м'яко кажу, що в нього були недоліки.
Та ніхто не смів кинути йому виклик.
Окрім Гери.
Його справді немає?
Тут немає.
Після завтрашньої церемонії він вирушить у підземний світ.
Але ж він безсмертний.
Як він може поверти?
Ми помираємо не так, як смертні.
Але нас усе одно судять.
І нас може втішити той факт, що він помер гідно.
Та ми можемо зникнути в безодні підземного світу, якщо нас забудуть.
Тож ми маємо розповідати про вчинки нашого батька.
Нагадуй іншим робити жертви на його честь.
Обіцяю, мої послідовники збудують багато храмів на його честь.
Я не допущу забуття нашого батька.
Оберігаючи його спадок на Землі,
ми маємо захищати його й тут.
Ліга Олімпу об'єднала всіх божеств Еллади.
Але вічних союзів не існує.
Лише страх перед батьком і дядьками тримав інших на відстані.
Де володар підземного світу?
СЕРІАЛ NETFLIX
Ходімо зі мною.
Тобі відомо, де ми?
Моє серце болить, і мої почуття підводять,
бо я затонув у річці Лета.
Щоразу, коли я проходжу повз, я думаю про те, щоби напитися з неї.
Бо Лета стирає всі спогади й біль.
Звільняє від минулого й усього, що нас мучить.
Але я стримуюся.
А знаєш чому?
Що буде з моєю дружиною?
Моїми дітьми?
Вони досі будуть прив'язані до цього місця. Як і я.
Може, одного дня ми будемо вільні
в небесному царстві.
Ось на що я сподіваюся.
На щастя. На справжнє щастя.
Воно можливе й для тебе.
Побажай собі щастя,
і річка покаже твій найщасливіший спогад,
щоби ти знову відчув цю радість.
Я знаю цей біль, який тебе охоплює.
Чим більше кохання,
тим більше горе.
Я теж це переживав.
Я ніколи не хотів цього царства.
Поети розповідають казки про мої величезні скарби.
І про всі царства, якими я тут правлю.
Але вони не знають правди.
Життя в підземному світі отруює.
І терпіння не вічне.
У мене не було ні неба, ні моря.
Моє царство...
було в'язницею.
Такою, якої і мені не пережити.
Нікому не потрібен постійний крик мертвих.
Мій час поза підземним світом обмежений.
І коли мене там довго немає,
мене оповиває нестерпний біль.
Я досі пам'ятаю, коли побачив її вперше.
І жоден біль на став би між нами.
Вона була тим прихистком, якого я потребував.
Ніжністю, якої мені бракувало.
Хто там?
Я знав, що її матір, Деметра, нізащо не схвалить моєї кандидатури,
що жодна богиня, особливо такий промінь світла, як Персефона,
не захоче жити в підземному світі.
Але коли ти відрізаний від світу, бачити когось такого — це дар.
Ти не лише потребуєш його,
але й прагнеш повертатися до нього.
Ні.
Ну-ну, друже мій.
Але що я міг їй запропонувати?
Ну-ну.
Для твого друга-коня.
Дякую тобі.
Це знову ти, так?
Той, що відвідував мене раніше?
Чому ж ти не покажешся?
Я хотів,
але знав, що це викличе в мене лише духовний біль.
Тож я вирішив припинити її відвідувати.
Я теж знаю, як це — любити ту, якій не стати твоєю.
Я теж знаю, як це жити в ізоляції і болю.
Моя в'язниця — підземний світ.
Твоєю був той ліс,
де ти ховався від Акрісія і його синів, які полювали на тебе.
Жриця була зіркою у твоїй пітьмі.
А Персефона була моєю.
Як і ти, хоча я старався, я не міг залишатися осторонь.
Я почав відвідувати її
і розмовляти з нею з тіні.
Коли тобі знайома лише пітьма,
ти шукаєш світло.
Ми обоє знайшли в них притулок.
Спокій, про який ми ніколи не могли й подумати.
Садівництво навчило тебе дивитися на світ інакше.
Як же?
Ти в усьому помічаєш деталі.
Прожилки на листі, вологість ґрунту.
Приділяти увагу цим деталям важливо для виживання твого саду,
саме тому ти цінуєш навіть найменші благословення.
Ти мене переоцінюєш.
Правда в тому, що садівництво — це втеча.
Від чого?
Від моєї матері.
Вона бажає добре, але вона...
З нею непросто.
Чому ж?
По-перше, вона дошкуляє мені, щоби я одружилася.
Ну за це її не можна звинувачувати.
Вона бажає тобі щастя.
Я і без чоловіка можу бути щаслива.
Якби вона мене знала,
то не шукала б мені залицяльників без моєї згоди.
Вони справді настільки нікчемні?
Її хвилює лише королівське походження. Але вони такі пихаті.
Особливо Арес. Від однієї лише думки про нього мене нудить.
Вони не такі, як ти.
Ти цінуєш навіть найменші квіточки.
Чи навіть балачки в цьому полі —
ти справді слухаєш.
Здається, що ти знаєш мене так, як вони ніколи не знатимуть.
Не дочекаюся наступного разу.
І я теж.
Я закохався.
Але я заприсягнувся не переступати межі.
Як і ти.
Щодня ставало все важче.
Це зводило мене з розуму.
Моє бажання побачити її лише зростало.
Я сумувала. Де ж ти був?
То це правда?
У тебе є інший.
- А ти що тут робиш? - Хто ж це?
Просто хочу знати, з ким я змагаюся.
Ти ні з ким не змагаєшся.
Ти вже програв.
Я б не був такий певен.
Ти що, п'яний?
Я приніс тобі подарунок.
Він із хромованої сталі,
а шкіра — з найкращої телиці Зевса.
Не варто було.
- Приміряй. - Прошу, не чіпай мене.
Що ти робиш? Руки геть.
Досить, Аресе!
Іди, або я тебе прикінчу.
Ти ціла?
- Так. - То це він.
Тобі має бути соромно.
А ти будь обережний із погрозами, старий.
Ти ще дурніший, ніж я думав.
Іди, інакше проллється кров.
То хай проллється кров.
Ні!
Усе скінчено!
Ні.
Це лише початок.
Дякую.
Я думала, ти ніколи не покажешся мені.
Я приніс це тобі.
Що там?
Подарунок на прощання.
Що? Чому?
Я не можу бачити тебе, знаючи, що ми не можемо бути разом.
Я хочу бути з тобою. Справді. Я люблю тебе.
Але й не хочу кривдити матері.
Як би непросто з нею не було,
її я теж люблю.
Я тебе розумію.
Але тепер я знаю, чого хочу,
як не знала раніше.
А як же твоя матір?
Моя матір має навчитися приймати те, чого хочу я.
Коли двом душам судилося бути разом,
ніщо їх не розлучить.
Ні, не треба!
Якщо скуштуєш їжу мертвих,
ти будеш прив'язана до підземного світу
навіки.
Це твоя матір.
Я обшукала всі небеса й Землю в пошуках тебе.
Що сталося?
З тобою все добре?
Аїд урятував мене.
Урятував?
Не знаю, що й було б, якби не він.
Мамо, я стільки маю тобі розповісти.
Розповіси вдома.
Ходімо.
Я не піду.
Я залишуся тут.
Мамо.
Я визначилася із залицяльником.
Ти ж не серйозно.
Серйозно.
Донечко, ти засмучена.
Зараз не найкращий час для поспішних рішень.
Настільки впевненою я ще в житті не була.
Послухай мене.
Ти квітка, дитино.
Без сонячного світла ти зів'янеш і помреш у цій гнилій дірі.
Я цього не допущу.
А тепер ходімо.
Вибач, але я прийняла рішення.
Що ти робиш?
Я перерізаю пуповину.
Ні!
Персефона з'їла шість гранатових зернят,
що пов'язало її з підземним світом.
Заради мене.
Та Деметра цього не витримала.
Вона розповіла всім, що я її викрав, і була так розлючена,
що накликала спустошення на поля Землі,
вимагаючи повернення Персефони.
Щоби заспокоїти її, Зевс вирішив, що, оскільки Персефона з'їла шість насінин,
вона проводитиме шість місяців тут, а інші шість із Деметрою.
Але поки вона тут,
Деметра робить так, щоб усі страждали, як вона.
Ось чому Земля щозими спить під морозом.
Але з мене досить.
Я не хочу, щоби мою дружину знову й знову забирали від мене.
Я не хочу дивитися, як мої діти плачуть на початку кожної весни.
Настав час діяти,
і ніхто не розуміє цього краще за тебе.
Поглянь туди.
Це привиди, які не здатні пройти далі.
Вони безцільно витають у муках.
Ти так і не дізнався, що сталося з нею.
Але смерть розкриває все.
Вона збиралася відмовитися від своїх обітниць
і честі, яку надає статус жриці.
Заради тебе.
Ви збиралися втекти разом.
Але за два дні до вашого від'їзду
ти дізнався, де чоловік, який залишив на тобі той шрам.
Чоловік, який зарізав жінку, яка тебе виховала.
Вона благала тебе втекти з нею, відпустити минуле.
Ти пам'ятаєш, що вона сказала?
«Не дозволяй ненависті перетворити тебе на того,
кого ти прагнеш знищити».
Так, але ти не прислухався до неї.
Ти порушив обіцянку й пішов у пошуках помсти.
Ми обоє знаємо, що було далі.
Ти не зустрів її в лісі.
Натомість тієї ночі ти переродився.
І коли нарешті зміг піти на пошуки,
ти її не знайшов.
Бо вона була тут.
Що з нею сталося?
Розкажи.
Навіщо? Тобі не змінити минулого.
Але ти можеш допомогти їй.
Вона не впізнає тебе.
Вона бачить лише монстра, яким ти став.
Відпусти свій гнів і допоможи їй.
Дай їй спокій, на який вона заслуговує.
Але це твій останній шанс.
Двічі я не пропонуватиму.
Поглянь на неї! Поглянь на її страждання!
Допоможи їй. Це через тебе вона тут.
Допоможи мені, і ми зможемо раз і назавжди покласти край
стражданням наших коханих.
Гаразд.
Але тільки якщо ти пообіцяєш привести її сюди й дати їй напитися води.
Я хочу, щоби вона втратила всі спогади про мене й біль, якого я їй завдав.
Допоможіть!
Переклад субтитрів: Дмитро Коваль
MoviesMod.org || Visit & Support Us ||