Nu face asta!
Dă-mi drumul!
Îmi pare rău, dar nu te putem lăsa să pleci.
Serafim!
Nu, frate!
Cronos e înșelător.
Și zeii sunt.
Ei n-o să ne arunce în abis.
Știu asta, dar orice minut cu ea merită totul.
Pentru tine? Sau pentru ea?
Crezi că ea vrea să mori? Să fii șters din lume?
Orice minut cu ea va fi otrăvit de gândurile astea.
Mai sunt speranțe pentru tine. Și pentru ea.
Eu nu pot fi izbăvit.
Oricine poate.
De asta se teme Cronos de noi.
Crede că unul dintre noi e cel ales.
Ești un neghiob, frate.
Nu există un ales.
Greșești.
Dar caută în sinea ta.
Nu te mai lupta cu tine
dacă vrei cu adevărat să fii din nou cu ea.
Crede-mă, frate!
Avem un plan.
SÂNGELE LUI ZEUS
Nu e nevoie de niciun măcel.
Să hotărâm cine învinge după datina veche,
cu o luptă între reprezentanți.
Campionii noștri să lupte cu ai noștri.
Dacă ai noștri cad în luptă, vă dăm torța pe care o râvniți.
Dar, dacă vor învinge ai noștri, vă prindeți să plecați.
De ce aș accepta așa un târg?
Pentru că te vei lupta cu noi.
Doar nu vorbiți serios!
Ba da.
N-o să batjocoresc datina veche
luptând cu niște simpli semizei.
Nu ai de ales.
Adepții tăi ar putea crede adevărul, și anume că te temi.
Te crezi foarte isteț, bastardule, nu-i așa?
Crezi că mă poți ademeni în cursa voastră?
Orice ați pus la cale, e în van.
Dar o să mă învoiesc la ce propuneți,
și vă spun de ce.
Vreau să-l privesc pe tatăl tău în ochi chiar înainte să-l ucid
și să îi spun cât mi-a plăcut să-l hăcuiesc pe fiul lui.
Astfel își va plăti trădarea.
Iar tu, sânge amestecat,
vreau ca tu să-ți privești pentru ultima dată preoteasa.
Mulțumită ție, din clipa asta, va fi pradă doar durerii.
Durerea de a te vedea spintecat în fața ei
și de a te vedea aruncat în abis.
Apoi, o s-o arunc acolo și pe ea.
- După tine! - Nu-l asculta!
Juri să faci ce ai promis?
Îmi vei da torța când ei vor cădea?
Voi onora această provocare și condițiile ei.
Frații și surorile mele, deopotrivă.
Atunci, dinaintea tuturor, care stau martori,
astăzi aducem înapoi datina veche
și vom împlini voința ursitoarelor.
Eu și Typhon vă așteptăm la lupta prin reprezentanți
în Lunca Celor Căzuți, care ne stă în față.
Asta, dacă mai vreți să coborâți și să luptați.
Atunci, mergeți să vă pregătiți! Nu e o zi oarecare, e ziua morții voastre.
Heron!
O vorbă.
Am ceva să-ți spun.
Vreau să mă asigur că nu faci asta din cauză că știi că zilele ți-s numărate.
Ce vrei să spui?
Știu că nisipul din clepsidra ta se scurge.
Știu asta fiindcă...
eu ți-am tăiat al vieții fir.
Din răzbunare, să-i fac rău lui Zeus.
Pentru că a luat-o pe Persefona de lângă mine.
Regret nespus ce am făcut.
Ursitoarele pot țese firul iar.
Îți poți trăi viața până la bătrânețe, plină de fericire și iubire.
O viață de invidiat.
Tu alegi.
Dacă vrei să te răzgândești...
te-aș înțelege.
M-am oferit deja în locul tău.
Nu.
Trebuie s-o fac, fie de mai am mult sau nu în lumea asta.
Atâta lucru știu.
Zeii au fost înțelepți când te-au ales.
- Atunci de ce pari întristată? - Știu cum se va sfârși.
Avem un plan.
Și-l vei urma?
Știi că sunt amazoană, că...
Că n-am putea nicicând...
Știu.
Mama și-a călcat pe jurământ când s-a unit cu tata.
A suferit cu el.
Blestemată, spun unii, că nu și-a ținut legământul.
Sau cel puțin așa mi s-a spus.
Uneori e mai ușor să crezi într-un blestem...
decât să spui din inimă ce simți.
Nu ți-aș cere să-ți calci pe jurământ.
Știu.
Și nu mi l-aș călca.
Nici pentru tine.
Dar...
Dar te iubesc.
Acum, dacă pot, aș vrea să îți servesc drept scutier.
M-ai onora.
Trebuie să-ți spun ceva.
Zeus m-a rugat să cooptez
ca să te conving să renunți la luptă,
dar am făcut-o fără tragere de inimă.
Când te vedeam,
nu îl vedeam decât pe cel care ne-a ucis mama.
Nu ți-o iau în nume de rău. Aș fi făcut la fel.
- N-ai de unde ști. - Ba da.
Dacă voi cădea în luptă, vreau să-ți las sabia mea.
Nu. N-o pot accepta.
De ce?
Când am vrut să-ți iau viața, pe corabie,
știam că îmi ești frate,
dar tot am încercat să te dobor tocmai cu sabia pe care o porți.
Cu atât mai mult vreau să o ai. Să-ți amintească ce multe s-au schimbat.
Fie ca ursitoarele să ne surâdă!
Eu, arhontele Alexia, le voi servi ca scutier lui Heron,
al lui Zeus fiu,
și lui Serafim,
cel cu sânge de gigant,
după legile străbune.
La fel și eu.
Alții n-ar pune rămășag pe voi,
dar e primul rămășag care îmi place după lungă vreme.
Titanii luptă fără scuturi și n-au nevoie de nimeni lângă ei.
Știu că o veți păzi ca pe ochii din cap,
dar o fărâmă de vrăjitorie nu strică niciodată.
Începe tu, bastardule!
Dezlănțuie-te!
Heron!
Destul!
O să-ți arăt ce îl deosebește pe un titan de un semizeu.
Pe un titan de un olimpian.
Heron!
Haide! Nu te opri!
Nu!
Îngenuncheați!
Nu!
Dați-vă bătuți!
O să murim dacă luptăm cu amândoi.
Ne mai trebuie timp.
Ai vreo idee?
Poate.
Amintește-ți ce am spus!
Dați-vă bătuți!
Așa arăți lumii cine ești cu adevărat.
Caută în sinea ta.
Avem un plan.
Și-l vei urma?
Cu toții stăm în umbra morții.
Și în acea clipă...
ne cuprinde o mare spaimă.
Spaima că toată iubirea din noi...
se va pierde.
Dar apoi...
înțelegem...
că luăm cu noi acea iubire.
Toată iubirea dăruită...
se întoarce la iubirea care ne-a făcut.
Există lumea celor vii și al umbrelor tărâm.
Iar puntea dintre ele...
e iubirea.
„În luptă, din 100 de bărbați, de prisos sunt zece.
Alți 80 ținte sunt, atâta tot.
Doar nouă sunt oșteni pe drept, trimiși de soartă.
Și unul...
Unul e războinic.
Acesta pe ceilalți acasă-i va conduce.”
Pune-i capăt, frate.
Frate...
Această încleștare a devenit o glumă, Cronos.
Dar nu pe seama cui te așteptai.
Atlanți, loviți!
Frăție a Olimpului, la atac!
Ce vrăjitorie e asta?
Tu ai fost vrăjitorul, Cronos.
Te-ai învoit să lupți cu Heron și cu Serafim
și ne-ai lăsat urzeala să ne-o înfăptuim.
Slăbiciunea ta a fost trufia.
Știai că ești atras într-o capcană, dar nu te-ai putut înfrâna.
Demetra v-a furat furca chiar de sub nas
și a înlocuit-o cu cea făurită de ciclop la rugămintea Herei.
Heron!
Credeai că poți zdrobi orice puteam noi face.
Dar ai greșit.
Hermes s-a dus cu adevărata furcă pe Tărâmul Umbrelor.
Ne-a eliberat pe mine și pe Hades.
Dar n-avea timp destul.
Nu ți-ai închipuit că ar face cineva ca Heron.
Că ar muri pentru ceva ce-i mai presus de el.
Că și-ar jertfi propria viață.
Vii să-mi stai alături, frate?
Ce-a fost asta?
De-ar fi să presupun,
aș spune că a fost Heron.
În trufia ta, ai vrut să arăți că profeția o poți ocoli,
și ai sfârșit prin a o împlini.
Îngenunchează cât mai poți!
S-a sfârșit!
Dacă ăsta-i sfârșitul, așa să fie!
Suntem legați prin soartă!
Cu cât voința e mai mare,
cu atât mai grea e lovitura!
Iar alesul din profeție
a adus pacea și în cer, și pe Pământ.
Dintre titani, unii au îngenuncheat, alții au încercat să scape cu fuga,
dar nu au izbutit.
Am jurat să nu-i uităm nicicând pe Heron și pe Serafim.
De acum, numele Heron va însemna „erou”.
Iar fratele lui, Serafim, va rămâne veșnic în amintire drept cel ales.
Și, deși mulți au căzut, unii ar spune că era nevoie de această încleștare.
Căci pădurea nu crește până nu arde lăstărișul.
Oricât ne-ar durea să recunoaștem, moartea e necesară vieții.
De aceea, cei care au făcut jertfa supremă
vor fi cinstiți printre stele,
unde îi vom vedea mereu.
De azi înainte, muritorii vor purta scânteia întruchipată de acești zei.
Dorința de a construi și a drege lucruri.
Dorința de glorie și măreție.
Dorința de-a avea un suflet înrudit cu noi.
Și, mai ales,
un simț al datoriei față de ceea ce e drept.
Ai avut dreptate.
Tărie în viața aceasta,
fericire în următoarea.
Am o surpriză pentru tine.
Te rog, mamă, să mă ierți.
Nu e nimic de iertat...
fiul meu.
Fiii mei,
până la urmă, ursitoarele sunt drepte.
ÎN MEMORIA LUI WILL RUZICKA
Subtitrarea: Liana Oprea