Sedan i september förra året, har jag bara väntat på en man.
På att han ska ringa, eller komma hem till mig.
Jag fortsatte att jobba, gå på bio, handla, läsa...
Men allt jag gjorde kändes...
...overkligt.
Jag har bara vaga minnen från den tiden.
När jag inte kan sova, tänker jag på Porto, där jag först träffade honom.
Jag minns allt jag gjorde. Alla promenader...
Jag minns mitt rum i annexet på Hotel Albar.
Jag kommer ihåg alla saker jag hittade där.
Jag tänker också på vägen till festen,
där jag först träffade honom.
Allt som hände innan vi träffades.
Jag minns det helt och hållet.
Jag är besatt av tanken att återvända till samma hotellrum i Porto.
Sedan han gav sig av,
är alla mina handlingar och tankar precis som innan vi träffades.
Som att det förflutna ska bli nutid, och öppet för lycka.
Jag ska inte be dig om någonting.
-Men måste du gå? -Ja.
-Har du gjort läxan? -Mm.
"Ja", heter det.
-Vad åt du i skolan? -Inget. Det var ratatouille. Hundmat!
Paul...
Stanna i Hiroshima med mig.
Han kommer att gå till mig. Han kommer att lägga händerna på mina axlar.
Han kommer att kyssa mig, och jag kommer att vara förlorad.
-Ingen täckning här? -Jag vet inte. Gillade du den?
-Honom, ja. Inte henne så mycket. -Varför inte?
Det är så i alla filmer. Hon är vacker, och van vid män. Det är en manlig fantasi.
Vissa kvinnor, även så vackra, blir aldrig älskade.
Och mindre vackra kvinnor som förtjänar kärlek, förbli osynliga.
Du överanalyserar, Hélène.
Vi tar en drink.
Alla gör det. Det finns tusentals appar.
Man kan se vilka som är lediga, till och med i din förort.
Försök! Det funkar.
Jag har inte prövat, men min syster gör det.
Jag skulle vilja pröva det.
-Varför skulle jag göra det? -Du är ju fri.
Du träffar ju aldrig den där killen.
Jag tycker inte att du liknar kvinnan i filmen. Ska vi sätta oss här?
-Tack. -Han har snygg kropp och rumpa.
-Det hjälper. -Inte du, alltså!
-Blundar förälskade män när de kysser? -Hélène... Var försiktig.
Han är gift och ska åka hem till Ryssland!
Visst, glöm det. Skål för oss!
-Jag är inte kär i honom. -Nej, visst, inte alls!
Du verkar vara kär i kärleken själv.
Häromdagen, när jag hämtade whisky, kom jag att tänka på min moster.
Min mamma sa att hon tog emot sina älskare på eftermiddagen.
Hela byn visste om det, och satt och skvallrade.
Jag undrar om folk var arga på henne för att hon var otrogen,
eller för att hon hellre älskade än att tvätta fönster.
Då tänkte jag på henne och blev glad.
Det är skönt när det händer.
Kvinnorna som flyr den borgerliga tristessen för att vara otrogna,
och knullar nån nolla som inte har nåt.
-Tack ska du ha! -Jag menar inte dig!
"En stark kvinna trotsar samhällets konventioner år 1660."
-Hallå? -Mår du bra?
Ja.
-Hur mår du? -Bra. Vad gör du?
-Jag jobbar. -Kan vi ses?
-Ja. Nu? -Om tjugo minuter. Okej?
Okej. Då ses vi.
Jag vill ha dig!
Mamma! Mamma!
-Jag har stått här en timme! -Vad är klockan?
För helvete!
Så farligt var det inte!
"Allt vi kan göra är att namnge saker, lista dem på ett banalt och exakt sätt,
och försöka att inte glömma något."
Glömma...
-Var är mina fotbollsbyxor? -De är...
-Har du tappat bort dem? -Nej, jag ska hitta dem.
Vem är han?
Ingen.
Jag har drömt om att kyssa dig i flera dagar.
-Är allt bra? -Ja.
Jag har aldrig känt så här förr.
Att knulla med dig är så skönt.
Poesins mål är poesin.
Ingen dikt är så vacker, ädel eller värd sitt namn,
som en dikt som skrivs för nöjes skull.
Baudelaire visste det.
Han blev stigmatiserad, förnedrad och förringad, för att han skrev.
Aphra Behn, författaren jag ska prata om, kallades prostituerad,
hermafrodit och monster, för att hon skrev.
-Nå? -Vad då?
Vad är det?
Jag körde som en galning för att komma hit.
Den här är till dig.
Det är en liten lapp. Läs inte nu. Läs den i bilen.
Du kan kasta ut den, eller riva den. Du måste inte läsa den.
-Vad fint. -Säg till din fru att du köpte en skjorta.
Tack.
Jag tänker på dig varje dag
-Min kille har lämnat dig. -Ska jag göra en mask? Och ta topparna?
Jag vet inte.
Jag känner mig utmattad. Jag går på antidepressiva.
Jag tror att det märks. Det skadar mitt hår på något sätt.
Jag ska ta hand om dig. Lugn.
-Var lade jag min väska? -Här.
Tack!
-Tack! Hej då! -Hej då!
Det snöar idag.
Det ska regna i Moskva.
Solen skiner.
Det är vackert väder.
Jag skriver om författaren Aphra Behn.
Hon var spion. Hon hade dubbla identiteter.
Vem spionerade hon på?
Sista gången var det belgiska hovet. Men hon greps, och började skriva.
Du då? Har du två namn?
Tror du att jag är spion?
Vad gör du på ambassaden om du inte är spion?
Jag jobbar med säkerhet.
Jag jobbar med viktiga människor. De pratar om pengar och makt.
De är besatta av Putin. Det är invecklat.
Hur kom du in på det? Satt du i fängelse? Dina tatueringar... Vad är det här?
Det här? Det är ett svänghjul.
Det snurrar ihop, men i motsatta riktningar.
-Det är vatten och eld. -Precis som du.
Det är vi.
-Fransmän är rädda. -För vad?
För ryssar, för Ryssland, för krig. Allt.
Men inte du. Därför gillar jag dig.
Och du?
Är du inte rädd för mig?
-Nej. -Inte? Säg det.
-Jag är inte rädd för dig, Hélène. -På allvar!
-Jag är inte rädd för dig, Hélène. -Le inte!
Jag är inte rädd för dig, Hélène.
Vill du veta... om jag är spion?
När vi var små ville min pappa att jag och min bror skulle bli något stort.
Som dem i dina böcker.
Vi jagade fågel, och han förklarade hur man är tålmodig och lyssnar.
Han lärde oss att vara diskreta och att observera.
Men jag ville inte lyssna. Jag föredrog att plocka bär.
-Att plocka bär och ge till din mamma? -Min mamma?
Jag hamnade ofta i bråk, men hon gratulerade bara vinnaren.
Hon sa: "Du måste vara på den starka sidan, inte den svaga."
I Ryssland vill man inte vara svag.
Jag är så glad att få träffa dig, Aleksandr.
Jag struntar i resten.
Att du är gift, att jag inte kan ringa eller skicka meddelanden.
Att du bestämmer när vi ska ses. Jag struntar i det.
Jag vet inte när vi kan ses igen.
Jag reser bort i tre veckor, kanske mer. Med min fru.
Tack! Det var snällt.
Ska vi åka till Florens imorgon?
Jag har ju skola. Och du glömde väckarklockan igår.
Det ordnar sig.
Du är ändå ledig på fredag, så du missar bara två dagar.
Vi ska ju inte åka långt.
Mamma, jag vill inte åka.
Snälla!
Paul!
Varför är det vitt där?
-Va? -Varför är det vitt och inte brunt?
För att alla vänsteranhängare skriver glåpord om kyrkan där.
Och så kommer prästen ut varje morgon och målar över det.
Kära du, vad är det?
Önska dig tre saker.
En av dem kommer att slå in, men du måste tro.
Gråt inte.
-Ska vi gå? -Jag kommer.
Kom!
När ni läser historisk litteratur, försök att förstå livet för dem som skrev den.
Det är en värld som är lik vår, men samtidigt främmande.
Så...
Hur var livet för en kvinnlig författare?
Hélène... hur mår du? Kan vi ses?
Ursäkta mig.
Kan vi ses?
Det var tre veckor sedan.
-Är du inte rädd att någon ska se oss? -Nej.
-Vart reste du och din fru? -Varför undrar du?
-Jag vill se dig framför mig. -Bajkalsjön, i södra Sibirien.
Nära Mongoliet.
Det är den äldsta och djupaste sjön i världen. Folk avgudar den.
Helig och uråldrig.
Burjaterna bor där.
De tror att andarna bor djupt nere i vattnet.
Att de skyddar dem.
Vad gör du?
Jag filmar dig, för att minnas dig när du är borta.
De föder upp hästar och getter. De verkar vara lyckliga.
Ska vi resa dit?
Har du saknat mig?
Ja, väldigt mycket.
Går du ut så där?
Ja. Är du svartsjuk?
-Man ser din röv. -Och?
Och därför borde du inte gå ut så.
Ska jag sitta inne och vänta på dig?
Jag vill inte att du ska se ut som en slyna.
Brukar jag uttala mig om dig?
Du dricker för mycket.
Du kan ha ihjäl någon i trafiken. Brukar jag säga sådant?
Ta av den, och ta aldrig på den mer.
Jag respekterar slynor.
Fan!
Vad hände?
Jag älskar dig. Du är allt för mig.
Frukt och sedan läggdags. Du ska upp tidigt imorgon.
-Får jag sova hos Antoine på torsdag? -När är det?
När det är? Mellan onsdag och fredag.
-Hur mår du? -Bra. Kommer du på fredag?
-Jag måste kolla om jag kan. -Försök att komma!
Ja, det är...
Jag vill bara träffa honom.
Jag vill inte göra något annat, bara träffa honom.
Imorse var jag...
Killen är en riktig skurk. Han lever av sin styvmors VISA-kort.
Kortet tar rejält med stryk varje helg.
Han låter styvmodern ha lite roligt.
Hon låter ju honom leva livet...
Du ringde aldrig.
Ni tänker på mig, och ni drömmer om mig, fru Augoust.
Tack.
Men jag heter fru Auguste.
Jag drömde om oss igår.
Det var mycket folk omkring. Jag har glömt deras ansikten.
Vi satt i en stor bil.
En mystisk man körde. Jag såg honom bakifrån.
Jag såg bara hans nacke. Han körde svåra vägar.
Du satt bredvid mig och var tyst,
tills mannen svängde av, och jag såg ett vackert, vidsträckt landskap.
Jag kände mig viktlös, som om jag flög.
Jag tror att jag flög.
De andra då? Och var var jag?
Ingen aning. Alla hade försvunnit då.
Du var också försvunnen.
-Vad dricker du egentligen till frukost? -Kaffe.
-Äter du inget? -Nej.
-Gör din fru kaffet? -Nej.
Var bodde du i Ryssland? Vilken gata i Moskva?
Tverskaja, i centrum.
Kom!
Ska du till Ryssland över jul, med din fru?
Vi är så olika. Han gillar Dior-kostymer och stora bilar.
Han kör fort och blinkar med ljusen åt folk, utan att tala.
Som om han njuter av att vara fri och välklädd på en fransk motorväg.
Han hatar böcker och intellektuella. Han älskar Hollywoodskit och Putin.
-Men jag bryr mig inte om det. -Men han är gift, och yngre.
Det spelar ingen roll.
-Hallå? -Det är från Bibliothèque de l'Arsenal.
Aphra Behns verk är dessvärre inte tillgängliga.
Okej.
Det finns ett exemplar på Hendrik Conscience-biblioteket i Antwerpen.
Tack, men jag kan inte prata just nu.
-Ursäkta att jag störde. -Hej då.
Jag älskar dig!
-Jag älskar ibland ofta med min fru. -"Ibland ofta"?
Vad betyder det? Gör hon dig lika kåt som jag?
Hur vet jag att detta inte är sista gången?
Jag måste resa bort. Ring mig inte.
Är det en order?
Säg att vi ses igen!
-Sov över hos mig! Bara en gång. -Sluta bete dig som ett barn! Sluta!
-Stanna, snälla! -Nej.
-Låste du dörren? -Varför ser du på mig så där?
-Varför väntar du på honom? -Jag vet inte.
-Vad ska jag göra då? -Vill du höra vad jag tycker?
När män har fått vad de vill ha, så får de panik och blir elaka.
Det stämmer in på min man också, men han vågar inte lämna mig.
Stora saker är på gång. Feministerna har rätt som säger ifrån. Jag stöder dem.
Vi har varit tysta så länge.
Varför ska vi vara beroende av män för att ha sex och leva? Det är outhärdligt!
Det är inte poängen. Även feminister blir undergivna när de är kära.
-Många blir det. -Eller så älskar han dig inte.
Förlåt mig. Vem är jag att föreläsa?
-Vilken position spelar du på idag? -Inte position, plats.
-Jaså, vilken plats då? -Anfallare.
-Jag ska göra mål på de andra. -Jaså? Det vill jag gärna se.
-Men du kan inte? -Nej, jag har så mycket att göra.
-Det sa du senast också. -Då ljög jag, men nu är det sant.
-Du kanske ljuger nu också? -Nej, jag lovar att komma nästa gång.
Så sa du senast också.
-Malos mamma kör hem mig. -Okej.
-Ha det bra, mamma! -Ha det bra!
Stanna! Stanna!
-Är du okej? -Du körde nästan över mig!
-Gjorde du illa dig? -Ja!
-Va? Får jag inte komma in? -Nej.
-Jag måste jobba. -Det sa du inte igår.
Nej, jag kom precis på det.
-Så du vill spela det spelet? -Jag spelar inte.
-Vill du det här? -Nej.
-Nu då? -Nej.
Okej.
Jag måste sluta komma hit, men jag kan inte.
Inga nya meddelanden. Huvudmeny...
-God dag. -Får jag tala med Aleksandr Svitsin?
-Hej, är detta ryska konsulatet? -Ja, frun. Vem är detta?
Hélène Auguste.
Det bröts. Får jag tala med Aleksandr Svitsin?
-Herr Vitsin? -Jag vill tala med Aleksandr Svitsin!
Ett ögonblick.
-Hallå? -Mår du bra?
Ja. Hur mår du?
Bra. Förlåt om jag ringer olägligt...
Möt mig på Hôtel d'Albion, imorgon klockan tolv.
-Okej? -Ja, vi ses imorgon.
Personen du har ringt kan inte svara...
-Hallå? -Får jag tala med Aleksandr Svitsin?
-Han är bortrest. -Förlåt?
Herr Svitsin har rest till Moskva.
-När kommer han tillbaka? -Jag vet inte, frun.
-Vill du ha skjuts? -Nej, tack.
-Vart ska du? -Jag vet inte.
-Kör du eller går du? -Förlåt?
-Har du gått hit? -Ja.
-Det är ett farligt område. -Jag vet.
-Du verkar vilse. -Jag väntar på en taxi.
-En taxi? -Ja.
-Det finns inga här. -En är på väg hit.
-Ska jag ringa en? -Nej, tack.
-Kan jag köra dig någonstans? -Nej, tack.
-Om du inte kan köra till min bil? -Var står bilen?
-Förlåt? -Var står bilen?
Jag minns inte. Vänta, jag vet att det låter dumt...
-Nej, inte dumt, men du låter vilse. -Jag var nära Place de l'Etoile.
Det ligger där borta.
-Ditåt? -Du får gå tillbaka.
Det tar bara fem minuter att köra dit.
Jag är också lite vilse, det är vi båda.
Är du vilse som jag? Och tänkte att jag kunde lyssna på dig?
-Men jag kanske har nåt att säga. -Livet är grymt, inte sant?
Hélène...
-Vad gör du här? -Paul ville att jag skulle hämta honom.
-Va? -Han stannar tills på onsdag.
-Varför? -Passar det inte?
-Är du sjuk? Behöver du vård? -Nej, jag är förkyld.
-Det går över. -Vad går över?
-Paul, kan du gå ut ett tag? -Nej, vi ska just gå.
-Vad är det där för skit? -Låt den vara!
-Tar du den här skiten? -Sköt dig själv!
Paul, gå ut, tack!
Du är alltid naken.
-Det här är min sak. -Den hjälper inte mot förkylning.
Du knullar hela dagarna! Du kan inte koka pasta! Han har sagt det.
-Lägg av! -Du har ju inte ens handlat mat!
-Du körde nästan över honom! -Det gick bra.
-Gick bra? Du håller på att bli galen! -Jag vet.
-Du fick huset. Du får pengar... -Inte nu igen!
...varje månad!
-Håller du på att tappa det? -Jag gjorde fel. Jag vet.
Är det en tonårskris?
-Du är ett vrak. -Lägg av!
Jag är ledsen, Paul.
Nu gör du mig förbannad också!
Nu går vi, Paul.
Jävla as!
Aleksandr!
Aleksandr?
Aleksandr!
Jag saknar dig.
-Ursäkta mig. -Förlåt.
Jag behöver ett recept. Lugnande medel. Jag kan inte sova.
Jag behöver också bli sjukskriven från mina lektioner.
Jag kan inte fortsätta. Jag undervisar på universitetet. Det är komplicerat.
Jag vill sova, men kan inte.
Hur länge har detta pågått?
Säg mig.
Sedan i september förra året, har jag bara väntat på en man.
På att han ska ringa, eller komma hem till mig.
Jag fortsatte att jobba, gå på bio, handla, läsa...
Men allt jag gjorde kändes... overkligt.
Jag har bara vaga minnen från den tiden.
Utan att han visste det, gav han mig en koppling till världen.
Han gav mitt liv rytm. Jag mätte tiden med honom.
Jag försökte vara normal med andra, att inte avslöja någonting.
Men när jag var i en grupp kvinnor, i snabbköpet eller på banken,
undrade jag om de hade en man i åtanke hela tiden, som jag,
eller, om de inte hade det, hur de överlevde.
Jag har gett upp min avhandling. Jag kan inte ens uppfostra min son.
Jag åkte till och med till Moskva i några timmar, för att andas hans luft.
-Kändes det bra? -Ja.
-Är detta Tverskaja? -Ja.
-Centrum? -Ja.
8 månader senare
Jag är så stolt över dig!
Klockan är åtta. Upp och hoppa!
-Jag gillade det när du glömde. -Gjorde du?
-På med kläderna! Men när du är ensam. -Trevligt...
Hej!
Tack!
16,28 euro.
Varsågod. Ha det bra!
Hej!
Ursäkta, ni måste betala.
-Förlåt. -Ingen fara.
-Kan du svara? -Jag vet inte var den är.
-Hallå? -Hélène... jag är här.
-Kan du sova hos Malo? Ring honom. -Nej...
Kan du ringa honom?
-Inget svar. -Grannarna, då? Ring Valentin.
Varför då?
Varför?
Jag vill inte.
Gör det för min skull. Skynda dig!
-Var bor du? -På ett hotell.
Sov här istället.
Nej, de väntar på mig. Folk jag jobbar med.
Jag kör dig i din bil. Ta en taxi sedan. Du har druckit för mycket.
Du oroar dig för mig. Jag är lyckligt lottad.
Vårt förhållande... är det slut?
-Får jag aldrig träffa dig mer? -Jag ringer dig.
Vet du hur man gör?
-Din son, Paul, mår han bra? -Ja.
Du har aldrig frågat om honom förut.
Har du skrivit klart om spionen?
Jag hittade inget. Eller, jag hittade mycket.
Hon var mer älskarinna än spion.
Mannen som kom tillbaka den natten var inte den jag hade älskat hela året.
Den mannen kom aldrig tillbaka mer.
Men med honom förstod jag att jag kunde klara allting.
Tack vare honom närmade jag mig gränsen mellan mig och andra,
tillräckligt nära för att tänka mig att korsa den.
- Min kära...