‎Nu ai de ce să te temi de întuneric.
‎De fapt, aș putea spune ‎că nu trebuie să te temi de nimic.
‎Nicăieri.
‎Cel mai puternic e ‎cel care nu se teme să fie singur.
‎Oamenii din jur ‎ar trebui să te îngrijoreze.
‎Oamenii îți spun ce să faci, ‎cum să te simți.
‎Și deodată…
‎te trezești că-ți dedici viața unui lucru
‎pe care alții ți-au spus să ți-l dorești.
‎Într-o zi, vei ajunge singură.
‎Așa că trebuie să faci cumva ‎să ai grijă de tine.
‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Alo?
‎Beth Harmon?
‎Da.
‎Sunt Harry Beltik, ‎de la concursul din Kentucky.
‎Îmi amintesc.
‎Am auzit că ai pierdut cu Borgov.
‎Condoleanțe!
‎Mulțumesc.
‎Ce ai fost, alb?
‎- Negru. ‎- E mai bine așa.
‎Dacă tot pierzi.
‎Cred că da.
‎Ce ai jucat?
‎- Siciliana închisă. ‎- Rossolimo? Da?
‎Eu i-am permis.
‎Ce greșeală!
‎Uite, sunt în Lexington vara asta ‎și mă gândeam…
‎Ce?
‎Vrei să te antrenezi?
‎Știu, ești mai bună decât mine.
‎Dar, dacă o să joci cu sovieticii, ‎ai nevoie de ajutor.
‎- Unde ești? ‎- Mă duc la hotelul Phoenix.
‎Mă mut într-un apartament joi. ‎Pot veni atunci.
‎De ce nu vii acum?
‎Mă scuzați, domnișoară.
‎Unde e copila ‎care m-a făcut arșice acum cinci ani?
‎Se pare că a crescut.
‎A.I. Deinkopf.
‎Middlegame Strategy.
‎Am citit-o.
‎J.R. Capablanca, ‎My Chess Career.
‎Și pe asta.
‎Fornaut, ‎Alekhine's Games 1938 to 1945‎.
‎Da.
‎Meyer, ‎Rook and Pawn Endings.
‎Știu, ai citit-o.
‎Nu.
‎Dar am un volum.
‎O să fie și câteva noi.
‎Capablanca se baza pe intuiție.
‎Și pe talentul său înnăscut, ‎care nu era de colo.
‎Iar Bogoljubov și Grünfeld memorau totul.
‎Da, știu ce părere ai despre ei.
‎Ți-am citit articolul.
‎Frumoasă poză, apropo.
‎Văd jucători la concursuri, după joc,
‎cum stau și studiază variațiile
‎strategia de mijloc, închiderea.
‎- De parcă ar fi contat. ‎- Tu nu studiezi deloc?
‎Eu analizez jocurile. Ce s-a întâmplat, ‎nu ce s-ar fi putut întâmpla.
‎- Joc instinctiv. ‎- Precum Capablanca.
‎- L-ar fi învins pe Borgov. ‎- Nu mereu.
‎La fiecare joc important.
‎- Mă crezi îngâmfată, nu-i așa? ‎- E șah.
‎Toți suntem îngâmfați.
‎Ți-am analizat jocul cu Benny Watts ‎de câteva ori.
‎De ce?
‎- E de pe vremea lui Pazvante. ‎- Nu chiar.
‎- Sunt alt jucător. ‎- Într-un fel.
‎Ești căpoasă, te enervezi.
‎Nu mai vezi decât ce-i sub nasul tău.
‎- Furia îmi limpezește mintea. ‎- Furia e un condiment tare.
‎Un pic te trezește, ‎prea mult te amorțește.
‎De unde-ai scos-o și pe-asta?
‎De la dna Grecco, profa din primară.
‎Dar ideea e aceeași. ‎Trebuie să rămâi deschisă.
‎Dacă te fixezi pe o idee ‎ca aici, cu pionul la CR, e moarte curată.
‎Uite.
‎- Pionul din fața calului e prins. ‎- Deci?
‎Trebuie să muți regele, ‎ca să nu ți-l blocheze.
‎- Înțeleg, dar… ‎- Dar uită-te la pionii damei de aici.
‎- Ar putea face asta. ‎- Încearcă.
‎Vezi?
‎E o secvență bună.
‎E din Alehin.
‎Am învățat-o dintr-o carte.
‎Da, m-am prins.
‎Hai să mâncăm.
‎Nici tu nu mai ești ca acum cinci ani.
‎- Nu? ‎- Nu.
‎Dar nu-mi dau seama ce e diferit.
‎Am devenit mai profund?
‎Nu e asta.
‎Și mi-am îndreptat dinții.
‎- Da, asta era. ‎- Da.
‎Dinții. Mă scoteau din minți.
‎Am cheltuit banii de facultate.
‎Părinții mei sunt foc și pară.
‎A meritat.
‎O să plec.
‎Îmi las tabla aici.
‎Sandviciul îl iau.
‎Mă întorc de dimineață cu alte cărți.
‎Rahat!
‎Doamne!
‎Nu.
‎- Să știți că sunt puțin timidă. ‎- Bine, care e problema?
‎Mi-e greu să vă arăt simptomele acum, ‎pentru că…
‎apar și dispar.
‎Zău? Apar și dispar?
‎Da, mare mâhnire.
‎Mereu o pățesc când merg la doctor.
‎Când apar, ele dispar,
‎și când eu plec, ele apar.
‎Ia spune-mi, care era închiderea ta?
‎Tocmai ai văzut-o.
‎Care era planul tău?
‎Să te înving?
‎- Nu știu ce plan aveam. ‎- Exact, improvizezi.
‎Te-am bătut de cinci ori.
‎Eu sunt maestru ‎și joc mai bine ca niciodată.
‎- Câtă modestie! ‎- N-aș face față la jocul de la Paris.
‎- Îl înving pe Borgov cu puțin exercițiu. ‎- Doar cu mult exercițiu.
‎Ani de exercițiu. El nu e ‎un fost campion din Kentucky ca mine.
‎E un campion mondial care ne-ar fi putut ‎împacheta când avea zece ani.
‎Măcar i-ai studiat cariera?
‎Nu.
‎Ce…
‎Citește-o! Citește ‎despre jocurile din Leningrad din1962.
‎Cum joacă închiderile tură-pion.
‎Citește despre jocurile ‎cu Luchenko și Spassky.
‎S-ar putea să înveți ceva.
‎Nu, pe aici.
‎Așa…
‎„Citește despre jocurile ‎cu Luchenko și Spassky.
‎S-ar putea să înveți ceva.” Rahat!
‎„Eu sunt maestru.”
‎A fost penibil.
‎Vine vara.
‎Nu crezi că e cam tare?
‎Haide!
‎Îl dau mai încet după piesa asta.
‎Îmi place mult.
‎Vii?
‎„Odată prins în luptă, ‎vrei ca prima lovitură să fie ultima.
‎Și ai face bine să lovești tu.
‎Șahul e printre cele mai brutale ‎jocuri ale minții.
‎Atacatorii își pot regreta ‎uneori mutările,
‎dar e mai rău să regreți tot restul vieții ‎o oportunitate pierdută.‎”
‎Deci nu e vorba doar despre atac.
‎Uneori, e mai bine să salvezi o piesă.
‎Deci avem Smyslov contra Botvinnik.
‎După cum vezi, Botvinnik ar fi trebuit ‎să ia un pion cu dama.
‎O fi fost foarte obosit ‎sau i-o fi pus cineva droguri în ceai.
‎Mereu mi s-a părut interesant.
‎„Știu că sunt un jucător bun, dar acum ‎mă lupt cu jucători mult mai tineri.
‎Nu știu cât o să mai rezist.
‎Pot lupta cu orice, mai puțin cu timpul.”
‎Mâine plec de la hotel.
‎Mă mut la apartament.
‎Mută pionul la R5.
‎Fă-mi pe plac.
‎- Ce neobișnuit! ‎- Da.
‎Un jucător pe nume Mikėna a inventat-o.
‎Cât de departe e?
‎Apartamentul.
‎Pe New Circle Road.
‎N-o să mai vin des.
‎Nu e foarte departe.
‎Nu, dar voi face cursuri
‎și o să-mi iau o slujbă ‎cu jumătate de normă.
‎Te poți muta aici, dacă vrei. Gratis.
‎- Serios? ‎- Da.
‎Serios.
‎Scuze, eu…
‎Nu.
‎Nu eram pregătită.
‎Acum sunt.
‎Acum ori niciodată.
‎Așadar…
‎rămân aici sau să mă întorc în camera mea?
‎Cum vrei.
‎Bine.
‎Noapte bună!
‎Beth?
‎Beth Harmon?
‎Margaret Neil.
‎De fapt, Margaret Johnson acum. ‎De la liceul Fairfield?
‎Margaret. Da. Bună!
‎Eu și Mike ne-am pus pirostriile ‎după absolvire.
‎Felicitări!
‎La scurt timp, ‎am fost binecuvântați cu micuța asta.
‎- Cum o cheamă? ‎- Jean, după bunica lui Mike.
‎Am citit despre tine.
‎Despre șah și călătorii.
‎Cred că e palpitant.
‎Chiar e. E grozav să fii mereu ‎în preajma băieților.
‎Voiai să știi cum sunt băieții, ‎dacă ies cu vreunul.
‎Atunci când am venit la tine acasă ‎cu Pi-ersicele.
‎Doamne!
‎Zici că…
‎a fost acum un car de ani.
‎Ar trebui să-mi termin treburile, ‎înainte ca asta mică…
‎să devină prea agitată ‎și șansele să-mi scadă vertiginos.
‎Mi-a făcut plăcere.
‎Și mie.
‎Șahul nu e totul în viață.
‎Da, unul dintre eroii mei e Philidor.
‎Un muzician francez care juca șah ‎legat la ochi la Paris și Londra.
‎Diderot i-a scris o scrisoare.
‎Știți despre Diderot?
‎- Revoluția franceză? ‎- Ești pe aproape.
‎Philidor se dădea în spectacol ‎legat la ochi și își prăjea creierul
‎sau ce se credea că faci ‎în secolul XVIII. Cum ziceam…
‎Diderot i-a scris ceva de genul acesta:
‎„E o prostie să riști să înnebunești ‎de dragul vanității.”
‎Mă gândesc la asta uneori,
‎când scrutez ca nebunul o tablă de șah.
‎Ți-am văzut poza pe coperta revistei,
‎pozele făcute de Townes în Las Vegas, ‎pentru ziarul din Lexington.
‎Erau superbe.
‎- Am zis că poate voi doi… ‎- Nu.
‎Adevărul e…
‎că așteptam să te întorci.
‎De acolo și dantura.
‎Koltanowski nu obișnuia ‎să joace legat la ochi?
‎Și nu era nebun.
‎Nu, nu e. Doar…
‎Morphy a luat-o razna, Steinitz, la fel.
‎Morphy credea că lumea îi fură pantofii.
‎Poate credea că pantofii sunt nebuni.
‎Da, poate.
‎Beth?
‎Hai să jucăm șah.
‎Bine.
‎Două pachete de Chesterfield.
‎Și asta.
‎Sigur nu preferi s-o furi?
‎Mergi și tu acolo? La concurs?
‎Da.
‎Baftă!
‎Păstrează-i.
‎Pentru prima.
‎Nu arată bine. Calul tău e pus la bătaie.
‎Nu te-ai prins. E o mutare inteligentă.
‎Uite!
‎Iei cu calul
‎și pionul avansează.
‎Dacă n-ar avansa, s-ar bloca nebunul.
‎Când face asta…
‎pierde celălalt pion.
‎Și celălalt nebun?
‎Intră în șah ‎când mută pionul și sacrifică calul.
‎Nu vezi?
‎Nu mă prind așa repede.
‎De-ai putea…
‎Ești prea isteață pentru mine.
‎Bună!
‎Micul dejun e aproape gata.
‎Te-am învățat tot ce știu.
‎Recunosc, nu e mare lucru.
‎Trebuie să încep să învăț.
‎Ar trebui să fiu inginer electric, ‎nu șahist mediocru.
‎Unde te duci?
‎Mă mut în apartamentul ăla.
‎E mai aproape de universitate.
‎- O să-ți las… ‎- Te înșeli, să știi.
‎M-ai învățat multe.
‎Mă bucur că ai sunat.
‎Și eu mă bucur că ți-am fost alături.
‎Când ți-ai pierdut mama.
‎Nu e doar atât.
‎Chiar m-ai ajutat.
‎Și tu m-ai ajutat.
‎M-ai ajutat să realizez ceva.
‎Ce?
‎Că nu iubesc șahul.
‎Nu, e în regulă.
‎Nu-l mai iubesc ca înainte.
‎Nu sunt obsedat, ‎cum trebuie să fii ca să câștigi.
‎Cum ești tu.
‎O să-ți las…
‎Îți las asta.
‎Aveți multe în comun.
‎Serios?
‎Morphy era avocat, în New Orleans.
‎Să-i analizezi jocurile, strategiile.
‎Sacrifica nebuni și cai ‎de parcă ar fi avut cu zecile…
‎apoi ataca regii așa rapid, ‎încât își șoca adversarii.
‎Păcat că Morphy și Capablanca ‎n-au fost contemporani.
‎Ar fi putut juca.
‎Da, și păcat că Morphy s-a stins ‎cuprins de paranoia.
‎La Paris, înainte de joc, ‎făcea nopți albe…
‎bea în cafenele, vorbea cu străini.
‎Și a doua zi juca impecabil.
‎Era manierat, dichisit, și muta piesele
‎cu mâinile lui delicate, feminine.
‎Decima toți maeștrii europeni.
‎Știi cum i-au spus?
‎„Mândria și tristețea șahului.”
‎S-a retras la 22 de ani.
‎- Și crezi că așa voi fi și eu? ‎- Deja ești.
‎Cred că… așa ai fost mereu.
‎Ai grijă, Beth.
‎CAMPIONATUL NAȚIONAL ‎OHIO, 1967
‎Bună, Beth!
‎Bună, Benny!
‎Am citit despre jocul tău cu Borgov. ‎Cred că a fost nasol.
‎- M-am simțit ca o fraieră. ‎- Cunosc senzația.
‎De neajutorare.
‎Îi dai înainte…
‎și muți.
‎Cine ți-e primul adversar?
‎Manfredi.
‎N-o să dureze mult.
‎Cei mai de seamă jucători din țară
‎și ne aflăm ‎la o universitate de doi bani,
‎jucăm șah pe table de plastic, ‎cu piese ieftine.
‎Dacă era vorba de golf sau tenis,
‎am fi fost înconjurați de reporteri…
‎nu de neica nimeni.
‎Să vezi unde joacă în URSS!
‎Asta am de gând.
‎- Trebuie să treci mai întâi de mine. ‎- Și asta am de gând.
‎ZIUA 1
‎ZIUA 2
‎DESCHIDERI & TACTICI ‎BENNY WATTS
‎ZIUA 3
‎Majoritatea jucătorilor ‎nu au încredere în abilitățile lor.
‎Cheia e să nu fii indecis. ‎Trebuie să te joci cu încredere absolută.
‎Se vede de la prima mutare dacă jucătorul ‎e încrezător sau nu, după cum mută.
‎Ce sfat le-ai da tinerilor ‎care vor să-ți calce pe urme?
‎Să-mi citească cartea.
‎Evident.
‎Da, să încerce jocurile. ‎Le-aș spune să fie în formă.
‎Majoritatea asociază jucătorii de șah ‎cu cei care arată ca tine.
‎Harmon!
‎Așteaptă!
‎Ți-ai găsit reporterul.
‎Amuzant.
‎Ce a pățit amărâtul din runda a treia? ‎Părea că vrea să-și pună capăt zilelor.
‎La care amărât te referi?
‎Touché.
‎Câțiva dintre noi mergem ‎la sindicatul studenților,
‎bem bere, jucăm șah rapid.
‎Vino și tu.
‎Nu, mersi. Am de studiat.
‎Mă întorc la cămin, să-ți citesc cartea.
‎Să fiu în formă.
‎Știi că avem toată ziua liberă mâine.
‎Pot să te întreb ceva?
‎Depinde dacă răspunsul ‎îți va da un avantaj.
‎Serios?
‎Chiar ai emoții?
‎- Asta era întrebarea? ‎- Nu! Ce-i cu cuțitul?
‎Cum adică?
‎De ce umbli cu el după tine?
‎Pentru protecție.
‎- Contra ce? ‎- Orice.
‎Tu studiază bine.
‎Beth!
‎Beth Harmon, ‎ei sunt Danny Weiss și Dave Friedman.
‎Îmi pare bine.
‎Ne-am cunoscut. M-ai învins deunăzi.
‎Și pe mine. La modul jenant, chiar.
‎- Scuze! ‎- Nu.
‎După ce am terminat de bocit, ‎am reluat jocul.
‎Am învățat multe, deci mulțumesc.
‎- Cu plăcere! ‎- Beth, ia uite!
‎Urmează albul.
‎Tu ce ai face?
‎Deschidere Ruy Lopez clasică.
‎Da, asta știm, dar care e mutarea?
‎- Vezi? ‎- Poate că ai dreptate.
‎Știu că am dreptate, ‎iar Beth are aceeași viziune.
‎Mutarea pionului e prea slabă, nu?
‎Funcționează doar dacă mută nebunul.
‎Exact.
‎- Pa, băieți! ‎- Stai așa!
‎Nu facem un șah rapid?
‎Sau un joc la mișto, un blitz, în tandem?
‎Nu, o să iau niște cafea, ‎apoi mă duc să studiez.
‎Îți ia Weiss niște cafea, nu-i așa?
‎Da.
‎Cu zahăr, frișcă?
‎- Da. Mersi. ‎- Și un suc de mere.
‎Nu din ăla la pahar de plastic.
‎În pahar de lapte.
‎Da, sigur.
‎Te rog, ia loc.
‎Bine.
‎Un singur joc.
‎- Ai înțeles? ‎- Bine.
‎Bine.
‎Hai să zicem…
‎cinci dolari jocul?
‎- Nici n-am băut cafeaua. ‎- Uite, vine acum.
‎- Poftim. ‎- Mulțumesc.
‎Bine, ia o gură din cafeaua aia, ‎iar eu îți pornesc ceasul.
‎Dă-i drumul.
‎Din nou?
‎- Vreau dovezi. ‎- Mă faci mincinos.
‎Va fi care pe care.
‎- Încerci să mă intimidezi? ‎- Te pot învinge și altfel.
‎Îmi pare rău pentru ieri. ‎N-am vrut să te fraieresc.
‎- Oare? ‎- Haide, Beth.
‎Ești cea mai bună jucătoare.
‎Iar eu te-am urmărit. Tu…
‎Ataci ca Alehin.
‎Mi-ai ținut piept bine ieri.
‎Dar nu contează. E șahul rapid.
‎Sunt mai bun decât tine. ‎Joc adesea la New York.
‎- M-ai învins la Vegas. ‎- Mai demult.
‎Te încăpățânai cu pionii dubli.
‎Nu cred că mi-ar mai merge.
‎Tu îți studiezi jocurile apoi?
‎Când ești singur, mă refer. Le reiei?
‎Nu așa fac toți?
‎Nu credeam că m-ai lăsa să sacrific dama.
‎Nici eu.
‎Treizeci de mutări. Doamne!
‎Așa multe?
‎Mă bagi și sub masă.
‎Îți apreciez reacția.
‎- Sufletul mi-e sugrumat de furie. ‎- Nu se vede.
‎Nu trebuia să mut pionul.
‎- Nu, probabil că nu. ‎- Ce o să faci cu Borgov?
‎Nu știu.
‎Nici măcar n-am pașaport. ‎Sau ținuta potrivită.
‎Am auzit că e frig la Paris.
‎Nu la Paris. Mă refer la Moscova.
‎Nu primești corespondență în Kentucky?
‎Ce e în Moscova?
‎Concursul din Moscova.
‎Câștigătorul american e invitat. Nu știai?
‎- Da, doamnă. ‎- Încă două, vă rog.
‎Nu, mulțumesc. Încă sunt la primul.
‎Le beau pe amândouă.
‎Ușurel, tigroaico.
‎Cum ajung la Moscova, dacă accept?
‎Când am fost eu,
‎Federația mi-a plătit biletul, ‎iar o congregație a plătit restul.
‎Ai avut și rezervă?
‎- Weiss. ‎- Weiss?
‎E greu să mergi singur în Rusia.
‎- Poftim. ‎- Mulțumesc.
‎Mereu bei atât de mult?
‎Uneori, mai mult.
‎Cine mai joacă la Moscova?
‎Patru ruși de top ‎și patru ruși din alte țări.
‎Dacă o ții așa, ‎o să te plafonezi la 21 de ani.
‎Îmi place părul tău.
‎Sigur că da!
‎Ce-i cu Moscova?
‎Patru jucători de șah sovietici ‎sunt prea mulți.
‎Moarte curată.
‎Dar ești singura din SUA ‎care ar putea să le facă față.
‎Borgov m-a făcut praf în Mexic.
‎Când pleci la Paris?
‎Peste cinci săptămâni.
‎Ai nevoie de un antrenor bun.
‎Nu Harry Beltik.
‎Cineva…
‎mai bun.
‎Cineva mai matur.
‎La cine te-ai gândit?
‎Poți veni la New York?
‎Nu știu.
‎Poți să dormi în sufrageria mea ‎și pleci la Paris de acolo.
‎Drăguț din partea ta, dar nu sunt sigură ‎că mai vreau să merg la Paris.
‎Și ce vrei să faci? Să te îmbeți?
‎Dacă tot ai zis, să știi că sună bine.
‎Beth…
‎Borgov m-a îngropat.
‎- Nu erai pregătită. ‎- Nu știu dacă fac față.
‎Ești cea mai bună.
‎M-ai învins și pe mine.
‎Bine. Vin la New York.
‎Grozav!
‎Plecăm de aici. Conduc eu.
‎- Când? ‎- Mâine. După-amiază.
‎După ce terminăm aici.
‎Cât despre sex…
‎ia-ți gândul.
‎Subtitrarea: Laura Somandru