Vím, že s kolegy z Fairfieldu se tu trochu mačkáme,
ale potřebujeme jejich pomoc na roční uzávěrku.
Měli byste mít před sebou výkazy mezd a výdajů.
A cokoli budete potřebovat, zajděte za mnou.
Co to bylo?
Když se zapne klimatizace, hrozně to řve.
Málem jsem si upšouk.
Fakt jsem se lekla. Myslela jsem, že hřmí.
A já že do budovy najel kamion.
Já myslel, že vybuchla sopka.
Cože?
- Že vybuchla sopka? - Jo.
Sopka? V Southfieldu?
Tak tomu říkám představivost.
Fajn, dejme se do práce.
To je super.
Myslel jsem, že je to nožík.
- Cože? - Že ta propiska je nůž.
Něco jako malá dýka.
Aha.
Fakt jsem si to myslel.
Tohle vypadá jako pasák.
Ten zvýrazňovač?
Prostě pasák, co se prochází po ulici.
Co to, sakra?
- To shořelo? - Nedívejte se kolem sebe!
Není to mrtvola v pytli?
Randalle, proč by sem nosili mrtvolu...
- A proč by sem najel náklaďák? - Myslel jsem si to.
A já že vezou mrtvolu!
Myslel sis, že sem vozí mrtvolu v pytli,
aby ji předváděli v každé kanceláři?
Ne v každé kanceláři.
Nevíš, co vidím. Vidím svět v divokých barvách.
Když se podívám na tohle,
není to ta věc. Je to prostě, sakra...
- Ani nevíš co. - Vím!
- Jenže je to sprostý. - Řekni to.
- Nech ho být. - Ne, co je to?
Jsme v pohodě. Jestli to vidíš, klidně to řekni.
- No čurák, sakra! - Co se tu děje?
Amanda řekla Radallovi, že je kreativní.
Bože.
Můžeš na chvilku?
Neříkej mu, že říká zajímavé věci.
Nebo dobré.
Jinak začne zvedat, cokoli vidí, a tvrdit, že je to něco jiného.
- Fajn, chápu. Omlouvám se. - Amando.
A neříkej, že Randall je zajímavý.
TAK SNAD ABYSTE ŠLI S TIMEM ROBINSONEM
Super! Vážně jste nedělaly modeling?
Ještě jednu s nevěstou. Přiveďte ji sem.
- Fajn. - Bezva, jen ať je vás víc.
Každý chce fotku s nevěstou, hvězdou večera.
- Pojď taky, tati. - Ne, jen si to užijte.
No tak, tatínku. Přece ji neodmítnete.
Tak dobře.
Dívejte se na obrazovku.
Odpočítám vám to. Pak pohled na obrazovku a úsměv.
No super. K čemu jsem se to upsal?
- Tatínku, budete skvělý. - To je od vás milé.
Velký úsměv, tři, dva, jedna.
Paráda!
Máme tu samé profíky.
- Jo, to jistě. - Ještě jednu legrační.
Vezměte si rekvizitu.
Udělejte si legraci.
Fajn, každý něco popadněte.
Bezva, jdeme na to.
A nezapomeňte na pořádný úsměv na tři, dva, jedna.
Panebože.
Do prdele, jak to mám stihnout?
Vymyslet nějakou srandu za tři sekundy? To je přece šílenost!
Proboha, tati.
Měl jsem okno!
Poblil jsem se z posranýho pírka.
Co mám kurva udělat s fialovým pírkem?
Mohl jsi být jako mladá dáma.
Jako co?
Jako tanečnice z dvacátých let.
Mohl jsem být dino Barney.
- Jak? - Tohle bych měl jako chlupy.
„Jsem Barney s chlupy.“
- Ale Barney chlupy nemá. - Ty drž hubu!
Vždyť je plyšovej. Plyš má chlupy. Maličké chlupy.
Má chlupy i v tlamě.
Je plyšovej! Plyš je z chlupů.
Neměl jsem to ani zkoušet.
- Mám práce nad hlavu. - Co to říkáš, tati?
Má chlupy. Dejte mi papírový brejle. Vyfotíme to znovu.
Kam jdeš?
Odpočinout si! Fotku s hvězdou už mám.
- Já jsem s výsledkem spokojen. - Protože nemáš práci.
To teda mám! O Pelling Ball má zájem 15 investorů.
Co je sakra Pelling Ball?
Hra.
- To je nuda. - Byl jsem šestkrát
na večeři Bartem Leem, protože je to nuda!
- Bart Lee? - Znáš Johna Richtera?
- Ne. - O hrách nevíš nic.
Vědět něco o hrách je nuda.
Přestaň! Nech toho!
Okamžitě přestaň!
Dost!
- Dost! - Nech toho!
- Nech toho tancování! - Přestaň!
Jo.
Nemám pravdu?
Je super bydlet tak blízko.
Jo. Byla jsem nadšená, když vybrali pro kongres Cleveland.
Nikam nemusím jezdit, na diskuse chodím pěšky.
A můžu uspořádat večírek doma.
Je to první sobota, kdy nevstávám v šest a nevezu děti na fotbal.
Fotbal jim vážně jde. Moji...
Pardon, zase mluvím o dětech.
- No jo. - Mám prosbu.
Až začnu o dětech, zastavte mě.
- Jo. - Díky.
- Dobře. - Jasná věc.
Fajn.
Šel někdo...
Jasná věc.
- Bezva. - Víš, na co se těším já?
Neboj.
O tvých dětech už nepadne ani slovo.
Můžeme jít spolu.
- To si chci přečíst. - Já taky.
- Na západním pobřeží je lepší sníh. - Na to jsem už starý.
Mám strach, že si utrhnu vazy.
Ale moje děti sníh milují.
Dcera jezdí z kopce v lyžařské kombinéze jako drak.
Hej, podívejte se na mě! Jezdím na psovi!
Ty s tím prostě nepřestaneš, co?
- S čím? - S děckama.
Předstíral jsem, že jezdím na tom psovi, abych tě zarazil.
To nic.
Ale nechtěj mě zase nasrat!
To je z Věže peněz.
Hej, nechte toho psa!
Nechte toho psa.
Nechte ho na pokoji.
- Běž ven. - Miami mám rád.
- Skvělej noční život. - Souhlas, byl jsem tam loni zjara.
Byl jsi tam sám?
- Ne, s dětmi. - Do prdele!
Pojďte sem!
- Hej! - Hej!
- Co děláš? - Nemluvil jsem o nich.
Ale mluvil. Neházej to na mě.
- Nemusíš to dělat. - Vždycky dodržím slovo.
Fajn, to stačí. Je to trapný.
Co je to za kreténa?
Sleduju tvou ženu na Instagramu.
Máš rozkošné děti. Jak že se jmenuje tvoje dcera?
- To ti nesmím říct. - Nějak na V, že?
- Nech to být. - Cože?
- Ano, jmenuje se Vega. - Ty zmrde!
Hele, ten pes mi ho kouří.
Hej, teď ho ten pes kouří mně!
Co je, sakra?
Dělám šílenosti, abys nežvanil o svých dětech.
Teď jsem kvůli tobě populární!
- Cože? - Všichni mě až moc žerou.
Já chci taky.
Chodí za mnou a ptají se: „Jakou další šílenost vymyslíš?“
Nemáš nic zajímavějšího než svý děti?
Budu se snažit.
Prosím, snaž se!
Jsem tu teď ten největší frajer!
Říkám, že se osprchuju, a vyskočí reklama na šampon.
Já četl zprávy a po straně běžely reklamy na krabičky s Tlapkovou patrolou.
Takže máš taky děti.
- No... - Co uděláme dál?
Tančit se mi nechce.
- Nevím. - Vymysli něco.
Dejte si pohov!
Změňme téma.
O čem se chceš bavit?
Co nejšílenějšího jsi udělal?
Ty jo.
Fajn.
Takže sedím připoutanej na klíně instruktorovi.
Vypadá jak Eddie Van Halen.
Mrknu na něj a řeknu:
„Mám trochu nahnáno.“ A on: „To bys měl.
Letíme moc rychle.“
Chlapi, nechte toho psa. Nedělejte s ním nic.
- Nechte ho. - Posuňme ho.
- Ne! - Tak posuneme zdi?
- Co to žvaníte? - Řekni nám, co dělat!
Postavit se na hlavu?
Nevím. Dejte mi chvilku.
Pohni si!
Prostě kopie Kurosawy.
Blbost.
- Přesvědčím tě. - Tak začni.
- Máš 20 sekund. - Ty jo, takže oficiálně.
Když chci vyhrát, tak oficiálně.
- Musím se napít. - Pití!
Já se jdu napít. Sám!
Každý si sám dá pití!
Ty tady. Ty tady. A ty tam.
Jsi moc blízko.
Řeknu ti, že za mlada jsem se vyznal.
U nás ses musel umět prát.
To si umím představit.
Mimochodem, odvádíš skvělou práci.
Díky.
A neškodí, že umíš taky zapařit.
- Co myslíte, že bude dál? - Nevím.
Co tohle?
Chytne se to?
Ne, dej mi chvilku. Něco vymyslím.
Včera jsem měl narozky. Bylo mi 43.
- Všechno nej. - Bráchovi je 41.
Já mám narozky za deset dní.
- Co to píšeš? - Prostě něco píšu.
- Nesahej na mě! - Nic nevidím.
Běž pryč. Padej!
- Něco vymyslím. - Pojďme něco dělat.
- Nebudu tančit. - Hej, ty.
Chci ti říct, že jsem si fakt užil
nemluvit o svých dětech.
Super. Rád jsem ti pomohl.
Mnohem víc jsem lidi poznal.
Dřív jsem o dětech mluvil pořád.
Nemluvil jsem o ničem jiným.
Celej život žvaníš o svým synovi.
A pak jednoho dne jde do zoo,
prostrčí ruce skrz mříže
a zastřelí gorilu Godzillu.
- Cože? - Gorilu Godzillu.
Tu, co žrala dětem kšiltovky pro zábavu.
Proč ji zastřelil?
Byl její fanda, asi ji chtěl vlastnit nebo co.
Proto mně bylo tak líto toho psa.
Ublížil jsem spoustě zvířatům tím, že mám syna.
Jo.
Díky.
Jo.
Hej.
Omlouvám se.
Za to, že jsem na tobě rajtoval a že jsi mi ho kouřil.
A co tohle?
Překlad titulků: Marie Pavlů