EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Hvad laver De?
-Læg Dem ned. -Jeg har fint.
Jeg beder Dem.
-Goddag, hr. Erhan. -Goddag.
-Hvordan har De det? -Fint. Jeg vil gerne udskrives.
Ja, naturligvis.
Lad mig se på stingene.
De skulle jo nødig gå op.
Politiet vil høre Deres vidneudsagn. De bør hvile lidt mere.
Det har jeg ikke tid til. Jeg skal gå nu. Hvor er mine ting?
Hør, hr. Erhan, jeg vil være helt ærlig.
De har en nyreskade. Vi er nødt til at kunne holde øje med Dem.
Bliver det ikke bedre, skal De måske opereres.
-Hvad var det? -Vi må beholde Dem her lidt.
Tag det nu roligt, hr. Erhan.
Hvad gjorde I ved mig?
Rolig nu.
Atiye.
De må ikke gå. Beklager.
Atiye...
Det skal nok gå.
ADGANG FORBUDT
-Serdar Yılmaz, De er anholdt. -Vi er ved vejs ende, far.
Du må have meget at fortælle mig.
Ikke også?
Endelig prøver du at se sandheden.
Du vil gerne forstå, hvad der foregår omkring dig.
-Men hvor meget kan du tåle at høre? -Det hele.
Fortæl mig det hele. Nu.
Ved du hvad, Ozan?
Nu, måske for første gang i mit liv,
er jeg stolt af dig.
Du turde få mig anholdt. Bravo.
Jeg lytter.
Din mor var syg. Alvorligt syg.
Hun blev ustabil, når hun ikke tog sine piller.
Du husker nok, at hun nogle gange lukkede sig inde i mørke rum.
Og hun ville altid være alene. Det var også rigtigt hårdt for mig.
Du var ni år gammel.
Du var dage, måneder, om at acceptere hendes død.
Hver aften spurgte du mig ufortrødent:
"Far, hvornår kommer mor tilbage? Hvornår?"
Jeg ville lukke munden på dig.
Jeg ville gerne af med dig,
fordi du mindede mig om den smerte, igen og igen.
Ved du hvorfor?
Hvorfor?
Fordi jeg bebrejdede mig selv, hver gang jeg så dig.
-Og så fandt de mig. -Hvem fandt dig?
Det spiller ingen rolle. Det er det, de ville.
De ville have, at jeg fandt Atiye. Og at jeg holdt øje med hende...
...indtil tiden var inde.
Indtil tiden var inde til hvad?
Fordi den pige, min søn...
Den pige er nøglen til en dør ind til andre dimensioner.
Fordi den dør kunne give mig min døde kone tilbage.
Pludselig havde jeg muligheden for at rette op på alle mine fejltagelser.
I starten troede jeg heller ikke på det. Nej, umuligt.
Men så, det de gjorde...
Jeg tilbød dem mit liv på et sølvfad.
Jeg lærte endda deres sprog.
Det er storartet, far.
Du er bindegal. Du er syg.
Serdar Yılmaz.
Du skal leve resten af livet i fængsel eller på et galehus.
Min søn...
Min eneste søn. Du forstår det stadig ikke.
Jeg er snart ude.
For den dør åbnede sig, og jeg er nødt til at være til stede.
Forstår du det?
Du gik mere op i min mors fravær end i min eksistens.
Jeg er nødt til at gå videre.
Du holder ikke længe i den tilstand.
Du er i den sidste fase.
Først vil du oftere få næseblod,
og derefter vil du blive delvist lam.
Dit immunforsvar vil først angribe dit barn, og så dig.
Barnet i din mave vil langsomt forgifte dig...
...og til sidst vil dine organer svigte et efter et.
Hvordan kender du til alle de detaljer?
Fordi vi stod bag det her.
Hvabehar?
Verdens smerte var så stor,
og vi var så tæt på at løbe tør for ressourcer,
at de ville bremse befolkningstilvæksten.
Denne krig begyndte ikke i dag.
Den har altid fandtes og vil altid findes.
Er det ikke på tide, at det ændrer sig?
Er det her ikke nok? Er du ikke træt?
Du er træt og fortryder så meget. Indrøm det.
Hvorfor lod du mig ikke dø?
Du havde ret.
Du og jeg, vi er ens.
Hvis jeg gør dig fortræd, gør jeg mig selv fortræd.
Først dræbte jeg din søster og dernæst den mand, du elsker.
Hvorfor skulle du tilgive mig?
Du har måske også nogen, du gerne vil tilgive.
Din far, for eksempel.
Døden er kun en overgang.
Tiden findes ikke.
Alting sker på samme tid i universet,
men vi opfatter det sekventielt, fordi det er det, vi har lært.
Men i virkeligheden åbner hvert valg, vi træffer, for en ny mulighed.
Og selvom vi ikke indser det,
påvirker vi alting på utallige steder.
Altså kan du stadig fortryde det, du gjorde,
og det ville forandre alt.
Du behøver ikke nogen dør...
...for at ændre på ting.
Det har du aldrig behøvet.
Det er for sent nu, Atiye.
Det er for sent.
Du har ikke meget tid.
De kommer efter dig.
Du bør være der, når Sirius står på linje med Solen.
Gå nu.
Vær sød at gå.
Min skat.
Elif.
Kan du gøre noget for din bror?
Erhan havde en pligt, han ikke opfyldte. Nu er den din.
Atiye har brug for din hjælp.
Jeg fortæller dig alt. Jeg vil fortælle dig, hvor hun tog hen.
Elif, nu er det din pligt.
Hvad skal jeg gøre?
Nu skal du høre.
Er det ham, frue?
Undskyld.
Det må du undskylde.
-Ja? -Afbryd missionen, Hannah.
-Skynd dig væk. -Hvabehar?
Skynd dig væk!
Af vejen!
Hvorfor står du her? Flyt dig.
Hvem er du?
Kom nu af vejen.
Hvem er du?
Erhan...
Vi skal have en datter.
Kunne jeg finde dig, hvis jeg vendte tilbage?
Kunne jeg lindre smerten, hvis det lykkes mig at vende tilbage?
Kunne vi være sammen igen?
Det er forstået.
-Hvad skal vi gøre, boss? -Sig det til alle.
Javel.
Cevat!
Tunnellen er åben.
Tunnellen er åben nu, men det er for sent.
Må han hvile i fred.
Mor...
Find Atiye.
Hun vil føre dig til mig.
Hvor?
Hvor kan jeg finde hende, Ozan?
Har du det godt, fru Serap?
Det vil lykkes for Atiye, Mustafa.
De foretog en razzia hjemme hos os, da jeg var barn.
Min mor reddede mig og min søster.
Hun forfalskede dødsattesterne...
For at beskytte os.
For at beskytte os mod dem, som var efter os.
Derfor havde jeg en dødsattest.
Hele mit liv har jeg kun kunnet se min datter i mine drømme...
...og hvordan vi mødtes.
Du kom ned på stationen.
Du kan højst have været 16 år. Det var der, vi mødtes.
Det har jeg altid set i mine drømme.
De sagde, jeg var sindssyg.
Hvordan skulle de vide det?
Hvordan skulle de vide...
...at drømme er lige så virkelige som nuet?
Hele mit liv har jeg ledt efter en kvinde, hvis ansigt jeg aldrig havde set.
Det er dig.
Den kvinde er dig.
Ja?
Okay, jeg er på vej.
Min søn...
Mine sønner...
Jeg dræbte Erhan Kurtiz.
Jeg er... skyld i Ozan Yılmaz', min søns, død.
Og i Cansus.
Og i andre personers død.
De gravide kvinders død...
...og børnenes...
Jeg er skyld i dem alle sammen.
Der står en organisation bag alt det her.
Jeg arbejdede for dem.
Men det er forbi.
Det er forbi.
Godt, luk døren.
Schatz.
Det er ikke personligt, okay? Det er min pligt.
Det er i orden, Hannah.
Pligten kommer altid først.
Ikke sandt?
Farvel, Serdar.
Far? Far!
Undskyld. Jeg gør det ikke igen.
Far!
Er du parat, min skat?
Så er det nu.
-Stop. Hvad gør du? -Jeg tager også med.
Jeg ved det hele.
Hvem min mand arbejder for, hans tilknytning til stedet, dig.
Du kan føre mig til min søn.
Det kan jeg ikke. Jeg tager kun derhen, så der igen kan fødes børn.
Du skal føre mig til min søn.
Nej, sæt mig nu fri.
Min søn gjorde ikke noget. Jeg hjalp dig. Nu skal du hjælpe mig.
Lad være!
Ved du, hvordan det er at være mor?
Ved du, hvordan det er at begrave sit barn?
Hør her, jeg beklager det med Ozan.
Men tro mig, du får ham ikke tilbage sådan her.
-Det skete, fordi det skulle ske. -Jeg tager med.
Det er svært for dig at acceptere det lige nu,
men hans rejse er ikke forbi. Og det kan vi ikke lave om på.
Enten tager du dertil med mig, eller også bliver vi begge to i dette helvede.
Melek?
Gå din vej, jeg vil ikke se dig. Alt det her er din skyld. Forsvind!
Du opfostrede mig.
Jeg husker ikke min mor. Du var den første kvinde, jeg så med mine øjne.
Du var mit idol.
Ja, jeg ved det godt. Du omfavnede eller kyssede mig ikke tit, men jeg tænkte:
"Hun vil bare ikke såre Ozan, men hun elsker mig højt.
Hendes navn betyder jo 'engel'".
Jeg ved, at Ozan er borte nu.
Men vi er her. Hvad enten du kan lide det eller ej, er jeg din datter.
-Gå din vej! -Atiye, min far fortalte mig det hele.
Hvis han taler sandt, hvis der er selv den mindste chance,
skal du tage dertil.
-Jeg er gravid. -Er du gravid?
Med Ozans barn?
Med Ozans barn.
Lad Atiye gå.
Tiden er knap.
Det vil vi være for sent, hvis jeg ikke går nu. Kom nu.
Min kære Elif.
Der er meget, jeg ikke kunne fortælle dig.
Men nu det her. Du er min søster. Du er alt for mig.
Selvom vi aldrig mødes igen, elsker jeg dig så højt.
Så vil vi mødes igen et andet sted, Atik.
Gå nu, gå.
Hvis du ser min bror, så sig, at jeg elsker ham højt.
Jeg husker dig.
Jeg husker dig fra tusinder af år siden.
Atiye?
Da vi mistede hinanden, holdt vandets hjerte op med at slå.
Floderne holdt op med at strømme.
Frøene holdt op med at spire i Jordens moderskød.
Atiye!
Du og jeg.
Kvinde og mand.
Da vi brød sammen, da vi glemte hinanden...
...forlod vi den hellige have.
Atiye?
Da vi dømte vores hjerter til mørket, vendte Jorden os ryggen.
Vores sind tog over, og vi gjorde vores hjerter tavse.
Da døde vores frugt, og der blev ikke mere født børn.
Atiye.
Vi glemte, hvem vi er.
Vi glemte, at vi er ét.
Når vi husker hinanden, vil vi blive genforenet.
Da, på et sted uden tid, vil vi vende helt tilbage til begyndelsen.
-Atiye? -Erhan!
Atiye.
-Jeg har savnet dig. -Jeg troede, du kom noget til.
-Jeg savnede dig sådan. -I lige måde.
Erhan, der findes et andet sted.
Cansu er i live der, men der kan ikke fødes børn.
Du er her nu, og det er jeg også. Lad os komme ud herfra sammen.
Kom nu.
Hvad beslutter du denne gang, Atiye?
Hvorfor dør gravide kvinder? Det kan du lave om på.
Din datter vil give alle håb, når stjernerne står rigtigt.
Det barn er fremtidens sidste chance, Atiye.
Erhan... Vi skal have en datter.
Det ved jeg godt. Jeg tror, at jeg så hende.
Ved du hvad, Atiye?
Jeg fandt hulen her længe før min far.
Og jeg så dig for meget, meget lang tid siden.
Jeg er nødt til at gå, Erhan.
Jeg kan ikke gå med dig.
Hvorfor?
Hvis jeg føder min datter, vil der være håb for det sted.
-Og måske vil andre kvinder... -Nej, Atiye.
Nej, tag ikke dertil. Bliv her.
Nej, Erhan.
De tror på mig. De venter på mig.
Nu ved vi det.
-Vi kender til miraklet. -Nej, Atiye.
Tid og adskillelse findes ikke. Alt er som det bør være.
Nej, Atiye. Du må ikke gå.
Vi mødtes en gang før, vi vil mødes igen.
Du må ikke gå, Atiye.
Atiye, du må ikke gå!
Atiye!
Adam og Eva.
Jesus og Maria Magdalene.
Kom så, lille barn, kom så.
Isis og Osiris.
-Kom så. -Hvad man end kalder dem...
Kvinde og mand.
De har ledt efter hinanden siden tiden uden tid.
Ved denne rejses ende...
Når de finder hinanden...
...og kigger hinanden i øjnene...
...vil Jorden blive genfødt.
Du er enhver kvinde, Atiye.
Du vil blive kvinders åndedrag, når du finder dig selv igen.
Nu træder de usynlige ud af mørket.
Vær parat til at fortælle det ufortalte.
Vær parat til at forstå det ukendte.
Tiden er inde.
Din tid er kommet.
Tiden er inde til, at I to forenes på Jorden.
Kan du høre mig, doktor?
En dag vil min søn komme.
Hvor er mit barn?!
Tekster af: Sheila N. Hasahya