Mamma!
- Hjelp! - Er Tuva her?
Hvor er Tuva?
- Er Tuva her? Hvor er hun? - Vi skulle svømme under brygga.
Tuva, jeg er her.
Kom igjen. Kom igjen, Tuva!
Kom igjen.
Kom igjen!
Tuva ...
Ida, du skulle passe på henne! Du skulle passe på henne!
Hvis hun hadde dødd, hadde det vært ditt ansvar!
Mamma.
Vet du hva, skatt? Det er midt på natten. Du skal sove.
- Skal du svømme? - Jeg skal dykke.
- Med Tuva og mormor. - Har du på strømper da?
Ja, for ellers får du kalde føtter, men det er gummistrømper.
Du får bli med ut og dykke når du blir litt større.
Hvor skal vi bo når du og far blir skilt?
- Hvem har sagt vi skal skilles? - Erik sier dere skal skilles.
Det er derfor far bor på det andre rommet.
Vi skal ikke skilles.
Alt kommer til å bli bra. Æresord.
- Her. Og undertøy har du på deg? - Jeg tenker meg varm.
- Her inne holder det 30 grader. - Det trengs ikke i Filippinene.
Fire måneder med lettjente penger.
Dere er dumme som gjør dette hele vinteren.
Et siste isbad.
Hovedpropellen ser okay ut.
Litt småskader på en og tre. Ikke noe rart.
- Okay. Fortsett til baugpropellen. - På vei.
Fremme.
- Bekreft stopp i maskinen. - Ja. Det er bekreftet.
Dykker i røret.
- Hvordan ser det ut? - Den vanlige dritten.
Trosser. Garn.
Det tar femten minutter.
Det er iskaldt her. Jeg burde tatt på annet undertøy.
Skulle du ikke tenke deg varm?
Om fire dager ...
... må du gjøre dette selv.
Overflaten? Propellen beveget seg.
- Vet broen at jeg er her? - Kan det være strømmen?
Det er ingen strøm her. Propellen roterte.
Det var mekanisk bevegelse. Propellen går!
- Tuva! - Slipp meg!
Det var ikke noen sin skyld.
- Tuva! - Stopp!
- Tuva! - Slipp!
- Ida! - Hei.
- Morn. Tidlig start? - Ikke når du har små barn.
- Hva er det med hånda di? - Ikke noe.
Vi tar sakene dine. Mor venter.
Mor!
- Hei, Tuva. - Hei!
- Hei, Ida. - Hei.
Hei, jenta mi.
Du må komme litt oftere og besøke meg.
Knut! Knut! Knut!
Så fint å ha dere her begge to, for en gangs skyld.
Vi skal være sammen en helg, og dykke og være i naturen, -
- og være til stede i sjela vår ...
- Hvordan går det med barna? - Bra. De er så innmari store nå.
Og Einar, da?
Det går bra. Vi går i terapi.
Foreslo far din det? Han ville alltid at vi skulle det.
Terapi i evigheter. Man kan ikke snakke seg til å elske noen.
Enten er det der, eller så er det ikke der. Ikke bli som faren din.
- Bare se på at ting går i stykker. - Vi fortsetter terapien.
Ingen kommer og hjelper deg. Hvem skulle det være?
Og ikke si at dere gjør det av hensyn til barna.
Ida. Jeg ville ikke være så hard og streng. Unnskyld.
Det var ikke sånn dette skulle bli.
- Du kan ikke dykke med den hosten. - Te og litt søvn, så blir det bra.
Vi tar det helt med ro i kveld.
Hvorfor banker du på?
- Hva er det? - I bilen i dag ...
Hun kan ikke ta medisin og dykke. Uten den blir hun litt ...
- Blås i det. - Du er bedre til å takle henne.
Mer øvelse, kanskje.
Blås i det.
Jeg lurte på om du kanskje ville bli med til Sverige etter dykket.
- Barna savner deg veldig. - Jeg drar til Filippinene tirsdag.
En annen gang. God natt.
God natt.
... først på dagen. Senere snø med dårlig sikt.
Minus fem grader ...
Et varmt badekar er alt hun kommer til å dykke i idag.
Hva faen gjør du?
Mor går helt av skaftet hvis hun merker at jeg røyker.
- Hvor lenge har du gjort det der? - Dette er den andre hunden.
Skal vi dra?
Du ...?
Våkn opp. Se der.
- Hei. Punktering? - Ja, men bergingsbil er på vei.
- Har du et reservehjul? - Hjelpen kommer når som helst.
- Vi kan ikke gå fra deg her. - De er på vei.
- Kan du åpne? - Tuva, hun vil jo vente på hjelp.
Det er magi.
Ja ... Hei, hei.
- Er dere venninner? - Søstre.
- Eller halvsøstre. - Mor dro ofte på dykkerferie alene.
Tuva. Du kan slutte. De er her.
Faen i helvete.
Kom, Knut.
Det virker kjent. Så vidt jeg husker stilte mor seg der nede.
Det virker som om du og mor gjør mange ting sammen.
Skal du furte eller dykke?
Her.
Knut!
Dykkerfirmaet har så mye greier at ingen teller det.
Har du rappa dem?
Trådløs kommunikasjon.
Jeg har ikke dykket med helmaske på lenge.
Kom igjen, surpomp. Det er enkelt.
Knut!
Kom. Sitt.
Kom.
Knut. Kom da.
Hvor er telefonen din? Sjekk batteri og signal.
Jeg har 80 % batteri og 3/4 signal.
Okay, vi har satellittelefon også.
Faen.
Vi får legge sakene under overhenget.
Vi skal 14 meter ned her, langs veggen.
Rundt odden begynner gjennomsvømmingen.
Du må ha den åpen.
Sprekksystemet stiger til fem meter. Det er sikkerhetsstoppen vår.
- Okay? - Okay.
Dykker 1 er tilkoblet.
I tilfelle noe går til helvete.
- Ida, er du med? - Jeg kommer.
- Det er jaggu litt nifst. - Ta det rolig.
Det vider seg ut litt lenger fremme.
Det er en trang passasje, og så blir det større.
Kan du svømme litt roligere, så jeg kan holde følge?
Det var akkurat her mor og jeg var.
Bare litt til.
Smal passasje.
Okay, her er det.
Stopp her, så skal du få se noe.
Trykk ut litt luft i taket.
Hvorfor det?
Hvorfor gjør du alt så vanskelig?
- Hold opp! La utstyret mitt være! - Gjør det jeg sa. Trykk ut luft.
Det holder. Kom.
Du kan ikke puste her. Du får kullosforgiftning.
Det er som en dykkerklokke. Vi kan være her litt.
Se der. Mor ødela dykkerkniven min da hun laget det.
Den første ordentlige tingen jeg kjøpte for mine egne penger.
Jeg elsket den kniven.
- Hva er det? - Ikke noe.
Slutt å mumle og surmule.
Dere to har alltid hatt noe sammen, som jeg ikke fikk være med på.
- Her står det hogd i stein. - Gi deg, Ida.
Det var ikke noe jeg valgte. Er det min feil?
Dette skjer når familier sprekker, og folk velger side.
Som mine barn nå må velge side, og jeg kan ikke gjøre en dritt!
- Det skjer igjen! - Hold opp.
Hva er det som skjer? Du sa det gikk bra.
Det går jævlig dårlig.
Jeg fryser.
Ida ...
Hvor mye luft har du igjen?
55.
- Det er litt lavt. Fryser du? - Ja, selvfølgelig fryser jeg.
Tre minutters sikkerhetsstopp, og så går vi opp.
Ida, se der!
Fy fader.
De er ikke farlige, bare nysgjerrige.
Svar da. De snakker med deg.
- Hvorfor stakk de? - Hvem vet?
Pass på! Helvete!
- Gikk det bra? - Det gjorde vondt.
- Vi går opp uten sikkerhetsstopp. - Tuva!
Tuva!
Tilbake!
Tuva!
Jeg kommer, Tuva!
Tuva!
Jeg sitter fast!
Lys opp med lommelykten din, så jeg kan se hvor du er.
- Ida, hold opp. - Jeg kan ikke se deg.
Hold kjeft! Vi må holde oss rolige. Forstår du det?
Hvilken dybde er du på?
- 22 meter. - Okay. Hør her.
Jeg sitter fast. Ta det rolig. Spar på luften.
- Svøm ned mot bunnen. - Okay.
En ting om gangen. Du skal bare ned til bunnen. Ikke noe annet.
Bare fortsett ned. Nær veggen, tror jeg.
- Jeg er nede. - Bra. Hvilken dybde er du på?
33 meter! Tuva, vi kan ikke være her nede.
Ta det rolig. Det er marginer. Lys 360 grader rundt med lykten.
- Kan du se meg? - Nei.
Har du linen til markeringsbøyen i lomma på beinet?
Ja, jeg tror det. Jeg har den her.
Fest linen til noe der hvor du er.
Du må arbeide fort, og finne meg før du går tom for luft.
- Svøm høyst 20 meter. - Hvilken vei?
Bare velg. Til venstre.
- Tuva, kan du ikke komme løs? - Nei, jeg sitter helt fast.
- Jeg burde være knust. - Du må prøve å komme deg løs.
- Det går ikke. - Jeg har svømt 20 meter.
- Jeg kan ikke se deg. - Okay, snu.
Fest linen igjen. Du må ikke rote deg bort. Du må være rask.
Jeg kan ikke være langt unna. Bare fortsett.
Tuva, jeg kan ikke se noenting.
Det er bare stein som har rast, overalt.
- Hvor mye luft har du? - 35 bar. Jeg går snart tom.
Okay. Ta det rolig. Pust rolig.
Du må spare på luften. Du må finne meg før du går tom.
Ida! Jeg ser lyset fra lykten din. Fortsett.
Der er du. Jeg ser deg.
- Ta det rolig. - Nei, nei, nei.
- Herregud. - Hør på meg.
- Vi må få vekk steinen! - Ida, hold opp!
- Slutt. Vi kan ikke flytte steinen. - Vi må få deg ut!
Ta det rolig nå!
Vi må få den vekk, Tuva!
- Dytt! - Vi kan ikke flytte steinen.
Ta det rolig. Det går bra.
Ida, ta deg sammen. Det er ting vi må gjøre.
- Vi må få deg vekk, Tuva. - En ting om gangen. Okay?
I lomma på høyrebeinet mitt er det markeringslys.
Du må markere stedet, og så må du opp og ringe etter hjelp.
Etterpå dykker du ned til meg med ekstra luft.
Det er to flasker rett ved dykkerstedet.
Du skal feste linen til markeringsbøyen her hos meg.
Fyll bøyen med luft, så den stiger til overflaten.
Etterpå går du opp uten sikkerhetsstopp.
Når du er oppe, ringer du etter hjelp.
Ida? Du klarer dette. Du skal bare ringe etter hjelp.
Jeg klarer meg. Opp til overflaten nå. Kom igjen.
Dykkercomputeren din vil varsle om sikkerhetsstopp.
- Blås i det. Det er marginer. - Der kom varslet om sikkerhetsstopp.
Blås i det. Ta et lenger stopp på neste dykk.
- Opp med deg og ring etter hjelp. - Okay, jeg går opp nå.
Okay ...
Nei, nei, nei! Faen ...
Det har vært steinras her oppe også. Telefonene og flaskene er ødelagt.
- Kan du få den ut? - Alt er vekk.
- Tuva! - Det ligger to flasker i bilen.
- Bilnøklene ligger under steinene. - Knus ruta!
Ta jekken i bagasjerommet. Sett en timer. Du har et kvarter.
Løft steinen med jekken. Til bilen, fort!
Bagasjerom, bagasjerom.
Hva faen ...?
Bagasjerommet. Nei, nei, nei. Faen i helvete.
Nei, faen!
Faen!
Herregud.
BAKSETEUTLØSER
Hjelp!
Hus ... der.
En kilometer.
- Tuva, jeg er her. - Har du med sakene?
- Jeg fikk ikke opp bagasjerommet. - Fikk du med luftflaskene?
Hjelp!
- Tuva! - Jeg går snart tom for luft.
Tuva, det kom et fly. Jeg vet ikke om de så meg.
Du må komme ned nå. Jeg er nesten på null.
Flyet! Det er tilbake!
- Helvete! - Tenn nødblusset ditt!
Jeg har det ikke. Jeg tente det i stad.
Hør her. Jeg er på null. Jeg går tom når som helst.
Flyet snur. De har sett meg.
- Tuva! - Dykker frakoblet.
30 sekunder, jeg kommer!
Tuva, jeg kommer. Kan du høre meg? Jeg er der snart.
Okay?
Jeg mistet den andre flasken da jeg skulle varsle flyet.
Jeg må finne den. Jeg legger igjen min luftflaske her hos deg. Okay?
Jeg fant ikke veien tilbake. Jeg kunne ikke finne deg.
Jeg kobler masken din til flasken. Vi må skynde oss. Flyet er der oppe.
Den virker.
Flyet er der oppe og sirkler. De så meg og kom tilbake.
- Jeg må opp igjen. Vi må skynde oss. - Ja, okay. Kom deg opp!
Kom igjen! Opp med deg!
Ida, denne gangen må du ta et sikkerhetsstopp.
Hvorfor det? Jeg var bare nede et par minutter.
Jeg må opp. Flyet er der oppe. Vi kan ikke vente.
- Nei, du må bli på tre meter. - Okay, jeg er på tre meter.
- Hvor lenge må jeg bli? - Det er langt utenfor tabellen.
- Flyet sirkler der oppe. - Du må ta et sikkerhetsstopp.
- Det er marginer. Jeg må opp nå! - Ida, nei!
- Nei, nei, nei! - Hva er det?
Faen i helvete! Flyet er vekk! Hva gjør vi nå?
- Tuva, hva gjør vi nå? - Du må hente jekken i bilen.
Det går ikke. Jeg har prøvd. Men det er et hus på kartet.
- Hent jekken og løft steinen. - Nei, huset er mye bedre.
- Jeg kan hente hjelp. - Det kommer ingen og hjelper oss.
Hent jekken i bilen. Vi klarer dette selv.
Hold kjeft, Knut!
Hold kjeft!
Hallo?
Faen ...
Hunden?
Hei, hunden. Rolig.
Rolig.
Faen ...
Nei, faen, ikke drakten ...
Skype, Skype, Skype ...
Skype.
Plugg inn Eyvinds mobil.
Faen i helvete! Jævla dritt! Faen!
DYKKER SITTER FAST PÅ 33 METER RING 112!!
Gjerrige nordmenn.
Hvor faen er jekken ...?
Punkteringsspray.
Tape, tape, tape.
Okay.
Tuva, det var ingen jekk der, men jeg har en brekkstang.
- Jeg prøver å løfte steinen med den. - Bare få meg ut. Det er kaldt.
- Har du byttet flaske? - Det er litt igjen i min gamle.
Denne er nesten full. Tuva.
Det er denne vi har.
- Nå løfter vi steinen med den, okay? - Okay, bare få meg løs.
Okay.
Kom igjen, Tuva! Dytt!
- Beveger den seg? - Nei.
- Jeg bruker for mye luft. - Hvor mye?
- 20 bar. Vi prøver en gang til. - Okay.
Okay, Tuva. En, to ...
Kom igjen!
Dytt, Tuva!
- Beveger den seg? - Nei, ikke et døyt.
Jeg trenger mer tid. Jeg kobler meg på den andre luftflasken.
Hva er i veien?
- Den åpner seg ikke. - Sitter den fast?
Jeg mistet den og sjekket bare skruen, men ikke ventilen.
- Noe må ha gått i stykker. - Beveger den seg ikke?
Den går bare rundt uten motstand. Helvete!
Pust rolig. Hvor mye luft har du?
Jeg har bare tre-fire minutter igjen.
En gang til med brekkstangen. Finn et nytt sted.
Okay, er du klar, Tuva? Dytt nå.
Dytt!
Kom igjen!
Dytt, Tuva!
Nei, nei, nei.
Ta stikkjakka di! Dytt den inn under steinen og fyll den med luft!
- Men jeg har nesten ikke luft. - Bare gjør det nå!
- Sikkerhetsventilen åpner seg! - Dekk den!
- Det går ikke, for helvete! - Dekk den!
Det går ikke.
Jeg er nesten tom for luft.
Du må velge.
Jeg kan bli her og puste med din luft.
Eller gå opp og se om det kommer noen.
Det går ikke. Hvis du går rett opp kommer du til å dø.
Du har 15-20 minutter igjen. Det kan komme noen og redde oss.
Hold opp, Ida. Det går ikke.
Når du går tom for luft, så tar du min.
Så du kan leve. Bare vær her til det er over.
Nei.
Det er okay.
Jeg er så lei for at det ikke er mor som er her.
Jeg vil det skal være deg.
Ta luften!
Gir du også opp?
- Du må dekomprimere. - Unnskyld for at jeg gikk fra deg.
Hold opp. Du har gjort for mange oppstigninger.
Går du opp nå, dør du før du kommer i et trykkammer.
- Hvordan gikk det da du kom opp? - Ikke bra.
- Har du vondt noe sted? - I skulderen og armen.
Du må være her nede i minst 30 minutter.
Det er det vi har. Bli her nede så lenge du kan.
Så går du opp. Jeg venter på deg og drar deg i land.
Pass på så du ikke får kullosforgiftning.
- Tell hvert tredje tall baklengs. - Okay, vi ses der oppe.
Vi ses snart.
97.
94.
91.
88.
85.
82.
79.
Jeg kan ta med luft fra overflaten.
- Det kan gi deg litt ekstra tid. - Vent! Vi har jo luft.
Den ødelagte luftflasken der nede er nesten full.
Vi må bare slå den helt i stykker her inne.
60 sekunder.
En, to, tre, fire, fem ...
... syv, åtte ...
Vi må ned. Luften begynner å bli dårlig.
Vi klarte det!
Ida.
Ida?
Ida? Ida!
Ida! Ida ...
Oversettelse: Tron Furu Scandinavian Text Service