(hundskall)
Mamma!
- Hjälp! - Är Tuva här?
Var är Tuva?
- Är Tuva här? Var är hon? - Vi skulle simma till bryggan.
Tuva, jag är här.
Kom igen. Kom igen, Tuva!
Kom igen.
Kom igen! Kom igen då!
Tuva...
Ida, du skulle se efter henne! Du skulle se efter henne!
Om hon hade dött så hade det varit ditt fel!
Mamma.
Vet du vad, gumman? Det är mitt i natten. Du måste sova.
- Ska du simma? - Jag ska dyka.
- Med Tuva och mormor. - Har man strumpor då?
Ja, annars bli man kall om fötterna. Fast det är gummistrumpor.
Du kan få komma med och dyka sen när du är lite större.
Var ska vi bo när du och pappa skiljer er?
- Vem har sagt att vi ska skilja oss? - Erik säger att ni ska skilja er.
Det är därför pappa bor i det andra rummet.
Vi ska inte skilja oss.
Allt kommer bli bra. Jag lovar.
- Här. Vad har du för värmeställ? - Jag tänker mig varm.
- Här inne är det redan 30 grader. - Det här behövs inte i Filippinerna.
Fyra månader med lättförtjänta pengar. Va?
Ni är helt dumma som gör det här hela vintern.
Ett sista isbad då.
Huvudpropellern ser okej ut.
Några småskador på 1 och 3. Inget konstigt.
- Okej. Fortsätt till bogpropellern. - På väg.
Framme.
- Bekräfta stopp i maskinen. - Ja. Stopp i maskinen är bekräftat.
Dykare i röret.
- Hur ser det ut? - Den vanliga skiten.
Rep. Nät.
Det tar 15 minuter.
Det är skitkallt här. Jag borde ha tagit ett annat värmeställ.
Skulle du inte tänka dig varm?
Om fyra dagar...
...så får du göra det här själv.
Ytan? Propellern rörde sig.
- Vet bryggan att jag är här? - Är det strömmen som gör nåt?
Det är ingen jävla ström här. Propellern roterade.
Det var en mekanisk rörelse. Propellern går! Propellern går!
- Tuva! - Släpp mig!
Det är ingens fel!
- Tuva! - Sluta!
- Tuva! - Släpp!
- Ida! - Hej.
- Tja. Uppe tidigt eller? - Inte om man har småbarn.
- Du. Vad har hänt med handen? - Inget.
Vi tar dina grejer. Mamma väntar redan.
Mamma!
- Hej, Tuva! - Hej!
- Hej, Ida. - Hej.
Hej, hjärtat.
Du måste komma oftare och besöka mig.
Knut! Knut! Knut!
Så härligt att ha er här båda två för en gångs skull.
Nu ska vi umgås en helg och vi ska dyka och vi ska vara ute i naturen -
- och vara närvarande i våra själar och...
(hostar)
- Ida, hur är det med barnen då? - Det är bra. De är så himla stora nu.
Och Einar då?
Det är bra. Vi går i terapi, så...
Föreslog din pappa det? Jag frågar eftersom han ville att vi skulle det.
Evinnerlig terapi. Man kan inte prata sig till att älska nån.
Det är där eller inte och om det inte är där... Bli inte som din pappa.
- Och se på när allt faller sönder. - Vi fortsätter med terapin.
Ingen kommer att hjälpa dig. Vem skulle det vara?
Kom inte och säg att ni gör det av hänsyn till barnen.
Ida. Jag menade inte att vara så hård och sträng mot dig. Förlåt.
Det var inte så här det skulle bli. (hostar)
- Du kan inte dyka med den hostan. - Te och lite sömn, så blir det bra.
Så tar vi det lugnt i kväll.
Varför knackar du?
- Vad är det? - I bilen i dag...
Hon kan inte ta sin medicin om hon ska dyka. Utan den blir hon lite...
- Skit i det. - Du tar henne mycket bättre än jag.
Mer övning. Kanske.
Skit i det.
Jag tänkte att efter dyket så kanske du vill följa med till Sverige.
- Barnen saknar dig jättemycket. - Jag ska till Filippinerna på tisdag.
En annan gång. God natt.
God natt.
...i början av dagen. Senare snö med dålig sikt.
Minus fem grader...
(hosta)
Ett varmt badkar är allt hon kommer att dyka i i dag i alla fall.
Men... Vad fan gör du?
Mamma tappar ju balansen helt om hon märker att jag röker.
- Hur länge har du hållit på? - Det här är andra hunden.
Ska vi dra?
Du.
Vakna. Kolla.
- Hallå. Punktering? - Ja, men bärgningsbilen kommer.
- Har du ett reservdäck? - Räddningstjänsten är här snart.
- Vi kan inte lämna dig med punka. - Nej, men de är på väg.
- Kan du öppna? - Tuva, hon vill ju vänta på hjälp.
Magic.
Ja... Hej, hej.
- Är ni kompisar? - Systrar.
- Ja, eller halvsystrar. - Mamma åkte på dyksemester själv.
(tut, tut, tut)
Tuva, du får sluta nu. De är här.
Fan i helvetet.
Kom, Knut. Så.
Det känns bekant. Som jag minns det ställde sig mamma där nere nånstans.
Det verkar som att du och mamma gör mycket saker tillsammans.
Ska du sura eller ska du dyka?
Här!
Knut?
Dykbolagen har så mycket skit, så ingen räknar så noga.
Vadå, har du snott dem?
Trådlös kommunikation.
Helmask var ett tag sen, så jag vet inte...
Kom igen nu, suris. Enkelt.
Knut?
Kom. Sitt!
Kom.
Knut. Kom då.
Var har du din telefon? Kolla batteri och mottagning.
Jag har 80 % batteri och 3/4 mottagning.
Okej, vi har satellittelefon också.
Shit!
Du, vi får ta... vi får nog ta in grejerna till överhänget.
Rakt ner längs väggen 14 meter.
Sen runt udden. Det är början på genomsimningen.
Du måste ha den öppen.
Spricksystem som stiger till 5 meter. Där gör vi vårt säkerhetsstopp.
- Okej? - Okej.
Dykare 1 inkopplad.
Om nåt går åt helvete...
- Ida? Är du med? - Ja, jag kommer.
- Det här är lite läskigt. - Nej, det är lugnt.
Det öppnar upp sig längre fram.
Det är en trång passage, sen blir det större.
Tuva, kan du simma lite lugnare så jag hinner med?
Det är precis här jag och mamma var.
Lite till bara.
Trång passage.
Okej, här är det.
Stanna till här, så ska du få se nåt.
Tryck ut lite luft i taket.
Varför då?
Varför måste du göra allt så svårt?
- Lägg av! Låt bli mina grejer! - Men tryck ut lite luft nu.
Bra, det räcker. Kom.
Du kan inte andas här. Du får koldioxidförgiftning.
Nej, det är som en dykklocka. Vi kan vara här ett tag.
Kolla. Mamma förstörde min dykkniv när hon gjorde det.
Den första riktiga sak jag köpte med egna pengar.
Fan, jag älskade den där kniven.
- Vad är det? - Inget.
Sluta mumla och sluta sura nu.
Du och mamma har alltid haft er grej som jag aldrig varit välkommen till.
- Det står ju till och med där i sten. - Nu får du fan ge dig, Ida.
Det är inte så att jag valde. Är det mitt fel?
Det händer när man splittrar familjer och folk börjar välja sidor.
Som mina barn nu tvingas välja sida och jag kan inte göra nåt åt det!
- Förstår du? Det händer igen! - Sluta.
Vad är det som händer? Du sa att det gick bra.
Det är skitdåligt.
Jag fryser.
Ida.
Hur mycket luft har du kvar?
55.
- Det är lite lågt. Är du kall? - Ja, klart jag är kall.
Tre minuters säkerhetsstopp, sen går vi till ytan.
Ida! Kolla!
Jävlar!
De är inte farliga. De är bara nyfikna.
Svara då. De pratar ju med dig.
(härmar valläten)
- Vad hände? Varför stack de? - Vem vet?
Akta! Helvete!
- Hur gick det? - Det gjorde ont.
- Vi går upp utan säkerhetsstopp. - Tuva!
Tuva! Tuva!
Backa, backa, backa!
Tuva! Tuva!
Jag kommer, Tuva!
Tuva!
Jag sitter fast!
Lys med din ficklampa. Jag måste se var du är.
- Ida, sluta. - Jag kan inte se dig.
Håll käften! Vi måste hålla oss lugna. Förstår du vad jag säger?
Vilket djup är du på?
- 22 meter. - Okej. Lyssna.
Jag sitter fast. Håll dig lugn nu. Spara på luft.
- Och ta dig till botten. - Okej.
En sak i taget nu. Just nu ska du bara ner till botten. Inget annat.
Bara fortsätt ner. Nära väggen, tror jag.
- Jag är nere. - Bra. Vilket djup är du på?
33 meter! Tuva, vi kan inte vara här nere.
Tänk inte så. Det finns marginaler. Lys runt med din lampa 360 grader.
- Vad då, kan du se mig? - Nej.
I din benficka... Har du linan till din markeringsboj?
Ja, jag tror det. Ja, jag har den här.
Fäst linan i nåt där du är.
Du måste jobba snabbt och hitta mig innan du får slut på luft.
- Simma max 20 meter. - Åt vilket håll?
Bara välj. Vänster.
- Tuva, kan du inte ta dig loss? - Nej, jag sitter helt fast.
- Jag borde vara helt krossad. - Du måste försöka ta dig loss nu.
- Det går inte! - Jag har simmat 20 meter.
- Jag kan inte... jag kan inte se dig. - Okej, vänd.
Fäst linan igen. Du får inte simma vilse nu. Du måste vara snabb.
Jag kan inte vara långt borta nu. Bara fortsätt.
Tuva, jag kan inte se nånting.
Det är bara sten som rasat överallt.
- Hur mycket luft har du? - 35 bar. Den är snart slut.
Okej. Lugn nu. Andas lugnt.
Du måste spara på din luft och hitta mig innan den tar slut.
Ida. Jag ser ljuset från din lampa. Fortsätt!
Där! Där är du. Jag ser dig.
- Ta det lugnt nu. - Nej, nej, nej, nej!
- Men gud...! - Ida! Lyssna på mig.
- Jag måste få bort lite sten! - Ida, sluta!
- Det går inte att rubba stenen! - Vi måste få bort den!
Ta det lugnt nu. Ta det lugnt.
Vi måste få bort lite! Pressa!
- Pressa! - Det går inte att rubba stenen.
Ta det lugnt. Det blir bra, ta det lugnt.
Ida, håll ihop det nu. Det finns saker vi måste göra.
- Vi måste få bort det, Tuva. - En sak i taget. Okej?
I min högra benficka finns markeringsfacklor.
Markera den här platsen. Sen måste du till ytan och ringa efter hjälp.
Efter det, gör ett dyk ner till mig med extra luft.
Det finns två flaskor precis vid dykplatsen.
Lägg om linan till markeringsbojen så att den är fastgjord här vid mig.
Fyll bojen med luft så den går till ytan.
Efter det gör du en direkt uppstigning. Inget säkerhetsstopp.
När du är uppe ringer du efter hjälp.
Ida? Du klarar detta. Allt du behöver göra är att ringa på hjälp.
Jag kommer klara mig. Upp till ytan - nu. Kom igen.
Din dykdator kommer ge ifrån sig ett alarm om säkerhetsstopp.
- Skit i det. Det finns marginaler. - Det är alarmet för säkerhetsstoppet.
Strunta i det. Du kan göra ett extra långt stopp på nästa dyk.
- Upp och ring efter hjälp - nu. - Okej. Jag går upp nu.
Okej.
Nej, nej, nej. Fan.
Stenraset har varit här uppe också. Telefoner, luften - allt är förstört.
- Kan du få ut den? - Du fattar inte, allt är borta.
- Tuva! - I bilen finns två flaskor luft.
- Bilnycklarna ligger under stenen. - Slå sönder rutan.
Ta domkraften i bakluckan. Sätt en timer. Du har 15 minuter.
Du måste lyfta stenen med domkraften. Till bilen, fort!
(billarm)
Baklucka! Baklucka, baklucka...?
Vad fan...?
Baklucka... Nej, nej, nej, nej. Fan.
Nej... Nej! Fan!
Fan! Fan!
Åh gud...
BAKSÄTESSPÄRR
Hjälp!
Hus... huset där.
En... en kilometer.
- Tuva, jag är här. - Har du sakerna med dig?
- Inte domkraften. Jag kom inte in. - Luften då? Fick du med dig luft?
Hjälp!
- Tuva! - Min luft är snart slut.
Tuva, det kom ett flygplan. Jag vet inte om det såg mig.
Ida, du måste ner nu. Jag är nästan på noll.
Flygplanet! Det är tillbaka!
- Helvete. - Nödblosset. Tänd ditt nödbloss.
Jag har inte det. Jag tände det förut.
Lyssna. Jag är på noll. Min luft är slut när som helst.
Tuva, planet vänder. Det har sett mig.
- Tuva! - Dykare frånkopplad.
Tuva! 30 sekunder, jag kommer!
Tuva, jag kommer. Hör du mig? Jag kommer, Tuva. Snart där.
Okej?
Jag tappade den andra lufttanken när jag signalerade till planet.
Så jag måste hitta den. Jag lämnar min luft här med dig. Okej?
Jag kunde inte hitta tillbaka. Jag kunde inte hitta dig.
Jag kopplar din mask till lufttanken. Vi måste skynda oss. Planet cirklar.
Den funkar.
Flygplanet är där uppe och cirklar. Det såg mig och det kom tillbaka.
- Jag måste upp. Vi måste skynda oss. - Ja, okej! Upp nu!
Kom igen! Upp med dig!
Ida, på den här uppstigningen måste du göra ett säkerhetsstopp.
Varför det? Jag var bara nere i några minuter.
Tuva, jag måste upp. Flygplanet är där uppe. Vi kan inte vänta.
- Nej, du måste stanna på 3 meter. - Okej, jag är där. Jag är på 3 meter.
- Hur länge måste jag stanna? - Det är så långt från nån tabell.
- Flygplanet cirklar där uppe. - Du måste göra ett säkerhetsstopp.
- Det finns marginaler. Jag måste upp. - Ida? Nej!
- Nej, nej, nej, nej! - Vad är det?
Helvetes jävla skit! Flygplanet är borta. Vad gör vi nu?
- Tuva? Tuva, vad gör vi nu? - Hämta domkraften i bilen.
Det går inte, jag har försökt. Men det finns ett hus på kartan.
- Hämta domkraften och lyft stenen. - Nej, nej! Huset är mycket bättre.
- Jag kan hämta hjälp. - Det kommer ingen och hjälper oss.
Hämta domkraften i bilen. Vi klarar det här själva.
Håll... Håll käften, Knut!
Håll käften!
(hundskall)
Hallå?
Hallå!
Fan.
(hundmorr)
Hunden?
Hej, hunden. Så, lugn. Lugn.
Lugn och fin.
Ah! Ah, fan...!
Fan, inte dräkten...!
Skype, Skype, Skype...
Skype.
Anslut Eyvinds mobil...
Anslut Eyvinds mobil.
Fan i helvetes jävla skit! Fan!
Snåla jävla norrmän.
Men vad fan, domkraften...
"Däckfix".
Tejp...
Okej...
Okej, okej.
Tuva. Det fanns ingen domkraft, men jag har en hävstång.
- Jag försöker lyfta stenen med den. - Få ut mig. Det är så jävla kallt.
- Har du bytt tank? - Det är lite kvar i min gamla.
Den här är nästan full. Tuva.
Det är den här vi har.
- Nu lyfter vi stenen med den, okej? - Okej. Bara få loss mig.
Okej.
Kom igen, Tuva! Pressa, pressa!
- Rör den sig? - Nej.
- Det går åt för mycket luft. - Hur mycket?
- 20 bar. Vi försöker en gång till. - Okej.
Okej, Tuva. Ett, två...
Kom igen!
Pressa, Tuva! Pressa!
- Rör den sig? - Nej, inte ett dugg.
Jag behöver mer tid. Jag kopplar över till den andra luftflaskan.
Vad är fel?
- Helvete! Den öppnar sig inte. - Vad då, sitter den fast?
Jag tappade den. Sen kollade jag bara gängan, men aldrig ventilen.
- Nånting måste ha gått sönder i den. - Rör den sig inte?
Nej, den snurrar fritt utan motstånd. Helvete!
Andas lugnt. Hur mycket luft har du?
Jag har bara 3-4 minuter kvar.
Okej, en gång till med hävstången. Hitta ett nytt ställe.
Okej, är du beredd, Tuva? Pressa nu.
Pressa!
Igen, kom igen!
Kom igen, pressa! Pressa!
Nej, nej, nej, nej!
Ta din BCD. Tryck in den under stenen och fyll den med luft.
- Men jag har nästan ingen luft. - Bara gör det nu!
Säkerhetsventilen öppnar sig. Det går inte!
- Fan, det går inte! - Håll för!
Det går inte.
Jag har nästan slut på luft.
Du får välja.
Jag kan stanna här. Andas från din luft.
Eller så går jag upp och kollar om nån kommer.
Det går inte. Du kan inte gå direkt till ytan, du kommer dö.
Du har 15-20 minuter kvar kanske. Vem som helst kan rädda oss.
Sluta, Ida. Det går inte.
När din luft tar slut så tar du min.
Så att du kan leva. Snälla, bara stanna tills det är över.
(Tuva gråter)
Noll.
Det är okej.
Jag är så ledsen att det inte är mamma som är här.
Jag vill att det är du.
Ta luften!
Ger du också upp?
- Du måste dekomprimera. - Förlåt att jag lämnade dig.
Ida, sluta. Du har gjort för många uppstigningar.
Om du går till ytan nu dör du innan vi får dig till en tryckkammare.
- Hur kändes det efter den förra? - Inte bra.
- Har du ont nånstans nu då? - I axeln och armen.
Du måste vara här nere i minst 30 minuter.
Det är det vi har. Så stanna här nere så länge du kan.
Sen tar du dig till ytan. Jag väntar på dig där och drar dig iland.
Håll koll på dig själv så du inte får koldioxidförgiftning.
- Räkna baklänges vart tredje nummer. - Okej. Vi ses där uppe.
Vi ses snart.
97.
94.
91.
88.
85.
82.
79.
Jag kan ta med luft från ytan.
- Det kan ge dig lite extra tid. - Vänta, vänta! Vi har ju luft.
Den trasiga lufttanken där nere. Den är ju nästan full. Eller hur?
Vi behöver bara slå sönder den ännu mer. Här inne. Eller hur?
60 sekunder.
Ett, två, tre, fyra, fem...
...sju, åtta...
Vi måste ner. Luften börjar bli dålig. Kom igen, fort.
Vi gjorde det!
Ida.
Ida?
Ida? Ida!
Ida! Ida?
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service
Ansvarig utgivare: Anders Melin