Kdy sejdeme se zas my tři
v rozbouřeném povětří?
Až rozhodne se v líté bitce
o vítězství a o porážce.
Kde sejdem se?
Na kraji blat.
Macbethovi tam budem přát. Macbethovi tam budem přát.
Děs je krása, krása děs.
Štiplavou mhou se nechme nést.
Příteli, zdravím tě!
Řekni králi, jak probíhala bitva, když jsi byl v poli.
Dlouho nerozhodně.
Bylo to, jak když se dva tonoucí navzájem táhnou ke dnu.
Macdonwald.
A tak to vypadalo,
že mu prodejná Štěstěna přeje.
Ale to se splet.
Srdnatý Macbeth, jak mu musím říkat, vzal osud
do svých rukou. Klestil si krvavou stezku polem, až se mu kouřilo z meče,
než se ocitl tváří v tvář před tím lumpem. než se ocitl tváří v tvář před tím lumpem.
A nemazlil se s ním,
bez pozdravu mu břicho rozpáral až po bradu
a jeho hlavu vztyčil na hradbách.
Můj bratranec je rek a hrdina!
Sotva chrabrost podepřená právem vyhnala nájezdníky ze země,
využil vládce Norů výhody a s novým vojskem
čerstvých žoldáků vyrazil proti nám.
Lekli se ho Macbeth a Banquo, naši vojevůdci?
Ano.
Jak orel vrabce, jak zajíce lev.
Takže se na Nora vrhli s dvakrát větší silou.
Nevím.
Moje rány křičí: „Pomoc!“
Bůh ochraňuj krále.
Odkud přicházíš?
Z Fifu, Milosti.
Tam Norové až k nebi vztyčili své korouhve Tam Norové až k nebi vztyčili své korouhve
a z jejich třepotu nám mrzla krev, kolik jich bylo. Jim přispěchal na pomoc
i zrádný Cawdor. Krutě se do nás pustili.
Však Macbeth s Banquem se jim postavil,
meč proti meči, paže proti paži,
a oplácel vzbouřencům stejnou mincí, až zkrotil jejich vzdor.
Řečeno zkrátka,
zvítězili jsme.
Sláva!
Thén z Cawdoru už nikdy nebude mou lásku zrazovat.
- Ne. - Popravte ho.
Hned bude poprava.
A jeho léno
ať dostane Macbeth.
Kdes byla, sestro, ptám se?
Podřezávat prase.
A kde ty, sestro má?
Koukněte, co mám.
Ukaž, ukaž!
Kus ukousnutého palce námořníka ztroskotance.
Bumtarata bumtarata!
Macbeth je tu natotata.
Ano.
Budu ho stíhat v cedníku.
A jako krysa skočím na ten prám. To udělám, to udělám, to udělám.
Jak tresku chci ho vysušit. Jak tresku chci ho vysušit.
Ve dne v noci bude bdít.
Nepozná už slasti spaní.
Z žití bude mít umírání.
Devětkrát devět týdnů v kuse
chřadnout, vadnout bude muset.
Soudné sestry spojeny.
Nad mořem i nad zemí.
Točí se, točí dokola.
Třikrát sem a třikrát tam,
- potřetí tři dá… - …devět nám.
Kouzlo je upředeno. Stát!
Tak děsivý a přitom krásný den.
Jak daleko je Forres?
Kdo je to? Vrásčité stvůry, divé maškary,
jako by nepatřily na náš svět, a přece po něm chodí.
Co jste zač? Mluvíte lidskou řečí?
Mluvte, můžete-li. Co jste?
Zdar, Macbethe.
Zdar, théne z Glamisu.
Zdar, Macbethe. Zdar, théne z Cawdoru!
Zdar, Macbethe.
Zdar, příští skotský králi.
Zdáte se nám, nebo jste skutečné? Zdáte se nám, nebo jste skutečné?
Umíte-li v zrnu času číst,
čí setba vzejde a čí zajde, mně prorokujte.
A já pak bez bázně přijmu jak špatnou, tak i dobrou sudbu.
Ty, menší, než je Macbeth, a přec větší.
Míň šťastný, ale mnohem šťastnější.
Ty, otče králů, jenž nebudeš král.
Zdar, Macbethe a Banquo, zdar.
Zdar, Macbethe a Banquo.
Zdar.
Stůjte a dopovězte svoji řeč.
Mám Glamis. Ale proč Cawdor?
Thén z Cawdoru žije a má se dobře, pokud vím.
A král? Že budu králem, tomu se dá věřit ještě míň.
Jak vás tohle mohlo napadnout?
A proč nám cestu křížíte s tak podivným proroctvím?
I zem jak voda mívá bubliny.
I tohle bylo nic. Kam zmizely?
Co se zdálo tělem, vzal vítr jako slova od úst.
Škoda.
Viděli jsme to, o čem mluvíme?
Nebo jsme snědli kořen bolehlavu a přišli o rozum?
Ty budeš otcem králů.
A ty král.
Dřív thénem z Cawdoru. Řekly to tak?
Doslova, do písmene. Doslova, do písmene.
Macbeth
Kdo to jde?
Macbethe, král byl velmi potěšen tvým vítězstvím.
A když se doslechl, cos proti vzbouřencům sám dokázal,
úžas a obdiv se v něm svářily, co víc ti patří.
Posílá nás, ne s odměnou, jen s úkolem ti vzdát
královým jménem za tvou službu dík a přivést tě před něj.
Jen co závdavek za vyšší pocty
mám tě jmenovat thénem z Cawdoru.
Drahý théne, přijmi Drahý théne, přijmi
ten vzácný hold.
Co? Mluvil ďábel pravdu?
Thén z Cawdoru snad žije. Proč mám nosit půjčené šaty?
Bývalý thén žije,
ale svůj život musí odevzdat za zločin právu.
Zda se spolčil s Nory,
nebo se tajně přidal k rebelům,
anebo obojím usiloval o zkázu vlasti, nevím.
Ale byl usvědčen z velezrady, k níž se přiznal…
…a k smrti odsouzen.
Děkuji vám.
Glamis, teď Cawdor.
Největší přede mnou. Největší přede mnou.
Už věříš tomu, že z tvých dětí budou králové?
Když to řekly ty, co mně řekly, že budu Cawdor?
Nevěř tomu, nebo bys mohl zatoužit se stát i králem,
když jsi Cawdor.
Pozor na to.
Aby nás temné síly zničily,
často nás získávají drobty pravdy,
v drobnostech s námi hrají poctivě, v podstatných věcech ale zrazují.
To nadpozemské pokoušení není dílem zla ani dobra.
Kdyby to bylo zlo, mohlo by tak dobře začít?
Jsem thénem z Cawdoru.
Je-li to dobro, proč vnuká mi ty strašné myšlenky, z nichž vstávají mi
vlasy na hlavě a srdce, jindy klidné, buší mi do žeber jako ďas?
Děsivější je děs v představách než ve skutečnosti.
Jen záblesk pomyšlení na vraždu
mnou otřásl a přebil v mysli vše, takže co je, jako by nebylo,
a je, co není.
Jestli se mám stát králem, budu jím, aniž hnu prstem.
Staň se, co stát se má.
Kyvadlo času všechno odkývá.
„Potkal jsem je v den vítězství a podle neklamných úkazů jsem pochopil,
že toho vědí víc než my obyčejní smrtelníci.
Hořel jsem touhou se na všechno pořádně vyptat,
ale v tu ránu jako by se rozplynuly ve vzduchu a byly pryč.
Stál jsem tam ohromený úžasem, když vtom
přišli poslové od krále a pozdravili mě slovy: ‚Zdar, théne z Cawdoru!‘,
tedy přesně tak, jak mě pozdravily ty tři vědmy,
které vzápětí prorocky dodaly: ‚Zdar, příští skotský králi.‘ které vzápětí prorocky dodaly: ‚Zdar, příští skotský králi.‘
Cítil jsem potřebné ti toto sdělit, má drahá družko na cestě ke slávě,
aby ses také mohla potěšit
zprávou o velikosti, která tě čeká.
Vezmi si to k srdci a buď zdráva.“
Jsi Glamis, Cawdor.
A budeš i tím, co řekly.
Jen z tvé povahy mám strach.
Jsi odkojen přílišnou dobrotou a plný ohledů.
Chceš povýšit.
Jsi ctižádostivý, však málo tvrdý jít přímo k cíli.
Brát chceš neřestně, získávat ctnostně.
Křivě hrát, to ne, křivácky vyhrát, ano.
Pospěš sem,
ať do ucha ti vliju odvahu
a bičem jazyka vyženu z mysli vše,
co ti brání vzít si zlatý kruh.
Byl Cawdor popraven?
Můj králi.
Jeden známý tam byl a popravu mi vylíčil.
Cawdor se přiznal k vlastizradě.
Řekl, že lituje svých činů, a vám, otče, se za vše omlouvá.
Nic v životě mu neslušelo víc než umírání.
Smrt si snad nastudoval.
Jako tretku odhodil nejcennější, co kdy měl, svůj život. Jako tretku odhodil nejcennější, co kdy měl, svůj život.
Jak je těžké podle tváře uhodnout, jaké má kdo myšlenky.
Ten pán měl moji plnou důvěru.
Vzácný bratranče, vítej.
Trápí mě, že dosud jsem ti neprojevil vděk, jak náleží.
Zřejmě ti nestihnu nikdy za vše zaplatit.
Má povinnost vám sloužit je mojí odměnou.
Vítej.
Jsi ratolest, kterou jsem zasadil a která poroste v mé péči.
Banquo, máš stejné zásluhy a náleží ti stejný vděk.
Dovol, ať přivinu tě k svému srdci.
Jestli se v něm ujmu, úroda bude vaše.
Radostí tak překypuji,
že ji ukrývám do kapek smutku. že ji ukrývám do kapek smutku.
Théni, synové
a všichni moji věrní,
vyhlašuji, že následníkem trůnu bude Malcolm, můj nejstarší syn,
jehož jmenuji princem cumberlandským.
Však nejen on dnes bude vyznamenán.
V záři poct nechť skví se jako hvězda každý, kdo se v boji zasloužil.
A proto dnes nocovat budeme na Invernessu.
Pojedu napřed, abych seznámil ženu
s tou skvělou zprávou a vše zchystal. Poroučím se.
Můj vzácný Cawdore.
Pojeďme. Jel napřed, aby nás moh uvítat.
- Na příbuzného jako on jsem pyšný. - Princ cumberlandský.
To je kámen v cestě, o nějž buď zakopnu, To je kámen v cestě, o nějž buď zakopnu,
anebo ho odkopnu.
Schovejte se, hvězdy.
Má ponurá přání ať ukryje tma.
Král přijíždí k nám na noc.
Zbláznila ses? Tvůj pán s ním není?
Jak račte, paní, pán už taky jede. Jeden můj známý ho však předběhl.
Dobře ho pohosti, přináší skvělou zvěst.
Krkavec ochraptěl,
co kráká, že král kráčí k nám se skrýt pod náš krov.
Duchové, co vládnete temnými spády,
ženskosti mě zbavte
a naplňte mě od hlavy až k patě krutostí.
Ať má krev je jako led.
Ať do mě nikdy lítost nevstoupí Ať do mě nikdy lítost nevstoupí
a hryzání svědomí nezvrátí
můj pevný úmysl čin vykonat.
Vy, sluhové vražedných myšlenek,
ať kdekoli teď proti přírodě pácháte zlo,
vstupte mi do prsou a změňte mléko v žluč.
Přijď, temná noci, v háv pekelného dýmu zahal se,
aby nůž neviděl, do čeho bodá,
a nebe neprohlédlo clonou tmy a nevykřiklo: „Zadrž!“
Velký Glamisi.
Vzácný Cawdore. Vzácný Cawdore.
A ještě větší nad to. Zdar. Zdar. Zdar.
Tvůj dopis vytrhl mě z nevědomé přítomnosti
a dal mi pocítit, co skýtá budoucnost.
Má nejdražší.
Duncan k nám jede na noc.
A kdy od nás?
To hodlá zítra.
Nikdy nevyjde slunce nad jeho zítřkem.
Muži, tvá tvář je jako kniha, z níž kdokoli může číst.
Musíš jim dát číst jen, co ty chceš.
Slovy, gesty je přivítej.
Buď jak čistá květina, pod níž se skrývá had.
Je potřeba obsloužit hosta
a já dnešní noc si tenhle úkol beru na sebe. a já dnešní noc si tenhle úkol beru na sebe.
Abychom všechny další dny a noci
si mohli užívat královské moci.
Dost už kabonění.
Ten, kdo se mračí, budí podezření.
Zbytek nech na mně.
Ten hrad má krásnou polohu
a vzduch je tu tak čistý, svěží, až mé smysly pookřály.
Hnízdí tu jiřičky, ti letní hosté chrámů,
takže když si oblíbily tyhle zdi,
je zřejmé, že vzduch jim tady voní.
V každém koutku, na římsách,
ve sloupoví si ten ptáček tu staví hnízda a vyvádí mladé.
Všiml jsem si, že tam, kde se jim daří, je zdravé ovzduší. Všiml jsem si, že tam, kde se jim daří, je zdravé ovzduší.
Hostitelka!
Kdybychom dvakrát vám sloužili a navrch ještě dvakrát,
stejně se naše služba nevyrovná poctě, kterou nám Vaše Veličenstvo
prokazuje svou návštěvou.
A kde je Cawdor?
Vyrazili jsme za ním tryskem, chtěli ho předhonit
a doma uvítat, ale byl rychlejší.
Ostruhy lásky ho hnaly domů.
Krásná hostitelko, budeme u vás spát.
Podej mi ruku.
Zaveď mě za svým mužem.
Kdyby to skončilo tím, že to je, ať je to hned.
Kdyby tím zabitím se zrodil zdar
a možným následkům se utnul tipec,
kdyby stačila jediná rána a bylo by po všem.
Aspoň… Aspoň…
…na téhle výspě v moři času, oželím život příští.
Tahle věc se ale vymstí dřív.
Kdo zabije,
dá jiným návod na zabíjení a skončí stejně.
Spravedlnost mu dá napít jedu,
který namíchal pro jiného.
Má dvojí záštitu.
Jsem v jeho službách a jsem příbuzný. A navíc je můj host.
Měl bych ho spíš
před násilníky chránit, a ne sám pozvedat nůž.
Přitom král Duncan je laskavý vládce,
zastává svůj úřad bezúhonně
a každá jeho ctnost v andělském chóru bude žalovat
na proklatce, který ho zahubil.
I lítost jako nahé nemluvně,
jak cherubín, který si osedlal nehmotný oblak, do trub zatroubí
a strašný čin všem vmete do očí, až vichr utopí se v pláči. a strašný čin všem vmete do očí, až vichr utopí se v pláči.
Nic než ctižádostivost mě nežene…
…splašený kůň, na něhož vyskočím, a on mě shodí na zem.
Co se děje?
Je skoro po večeři.
Ptal se po mně?
A jak by ne. Co je?
Nechme to být. V poslední době mě dost vyznamenává
a získal jsem i u ostatních dobré jméno.
Mám ho pošpinit tak brzy,
dokud ještě se blýská novotou?
Byls opilý svou nadějí, a vyspal jsi se z toho?
Teď bledý, roztřesený koukáš na to, na co ses předtím třásl?
Mám tak brát i tvoji lásku ke mně?
Bojíš se být stejně smělý ve skutečnosti jak ve svých snech? Bojíš se být stejně smělý ve skutečnosti jak ve svých snech?
Chceš vzhlížet k nebesům, však celý život zbaběle se krčit,
znechucen vlastní malostí jak ten,
kdo touží po tom řeku přebrodit, však omočit se nechce?
Mlč už. Prosím.
Troufnu si na všechno, co člověk snese. Kdo snese víc, to není člověk.
Jaké zvíře mi tedy svěřilo ten plán?
Když měl jsi na to kuráž, byl jsi muž.
Muž o to větší, čím víc sis to přál.
Kojila jsem a vím,
jak něžnou lásku cítila jsem k děcku,
teď nedbala bych na to, jak se směje,
z bezzubých úst bych vytrhla mu prs a z hlavy vytloukla mu mozek,
kdybych se k činu zapřisáhla tak jak ty.
Můžeme prohrát.
My a prohrát?
Napni svou odvahu až k prasknutí, a neprohrajeme.
Až Duncan usne,
což po tom jeho dnešním trmácení nebude dlouho trvat, což po tom jeho dnešním trmácení nebude dlouho trvat,
opiju jeho dva strážce vínem, proměním jim hlavu v baňku,
z které vypálí výpary vína vzpomínky
a zbyde jen dutá koule.
Až je opilost změní v bezduchá prasata,
co mně a tobě může bránit dělat si co chceme s nehlídaným Duncanem?
A pak na ty dva vínem opilé svést vinu za náš čin?
Roď jenom kluky.
V tobě je kuráž, z které mohou vzejít jedině muži.
Vezmem jejich dýky, pomažem krví spáče,
a až ráno je najdou u krále, kdo neusoudí, že oni vraždili?
Kdo by si trouf to zpochybnit, když budem bědovat nad mrtvolou?
Jsem odhodlán
a všechny svaly ve mně se napínají k činu.
Pojďme za nimi a tvařme se sladce. Pojďme za nimi a tvařme se sladce.
Ať naše tvář nezradí zrádné srdce.
Měsíc už zapad, zvon jsem neslyšel.
Zapadá ve dvanáct.
Půlnoc je dávno pryč.
Podrž mi meč.
Na nebi šetří.
Zhasli už všechny svíce.
Mám víčka těžká jako z olova, ale spát nemůžu.
Milosti boží, zbav mě těch neodbytných myšlenek, které mi brání spát.
- Vrať mi ten meč! Kdo je tam? - Přítel.
Ještě jsi vzhůru? Král už dávno spí.
Měl skvělou náladu
a rozdal tvým sloužícím celé jmění.
Nečekali jsme ho, a tak jsme mu nemohli posloužit,
- jak bychom chtěli. - Dopadlo to dobře.
Dnes se mi zdálo o těch sudičkách.
Řekly ti pravdu.
Nemyslím už na ně.
Kdybys měl ale na mě chvíli čas
a chtěl si o té věci promluvit, byl bych moc rád.
Kdykoli budeš chtít.
Dobrou noc.
Děkuju. Nápodobně.
Řekni paní,
ať na mě zazvoní, až připraví můj nápoj.
Co to mám před očima? Je to dýka?
Jílcem se točí ke mně.
Popadnu tě.
Nic v ruce nemám, ale dál tě vidím.
Zlověstný přízraku, vidět tě smím, nahmatat ale ne?
Nebo jsi jen vidina dýky, klamná představa,
jen výplod mého zmučeného mozku?
A přece vidím tě…
…tak hmatatelnou jako tu, kterou tady tasím teď.
Ukazuješ mi cestu, kudy jít
a jaký nástroj musím použít.
Buď jsou mé oči jiným smyslům pro smích,
nebo ty jiné předčí.
Vidím tě
a na tvé čepeli se perlí krev, která tam nebyla.
Ne, nic to není!
To se mi ta krvavá záležitost jen zračí v očích.
Ty, poctivá a pevná zemi, neposlouchej, kam moje kroky jdou.
Mám strach, že tvé kameny promluví.
Půjdu a bude to.
Zvon zve mě dál.
A tobě, králi, zvoní, abys šel do nebe…
…nebo rovnou do pekel.
Pst!
Tiše! Tiše!
To byl jen sýček,
posel špatných zpráv, jenž volá na věčnost.
Teď na to jde.
To, co je opilo, mě osmělilo.
Mě rozpálilo, po čem oni zhasli.
Dveře jsou dokořán
a strážci klidu chrápáním ruší klid.
Amen.
Tak jsem je zlila,
že život se v nich hádá se smrtí, kdo zvítězí.
Ach!
Bojím se, že se probrali, a vzdal to.
Zničí nás pokus, a ne čin.
Co je to?
Dýky snad našel. Nachystala jsem je. Dýky snad našel. Nachystala jsem je.
Manželi!
Udělal jsem to.
Slyšel jsi něco?
- Kdy? - Teď.
- Když jsem šel dolů? - Ano.
Mlč!
Je to strašné neštěstí.
Strašné neštěstí? Blázníš? Co to říkáš?
Jeden se zasmál, druhý křikl: „Vražda!“ Tím se navzájem probudili.
Já tam stál a čekal.
Pak se pomodlili a zas šli spát.
- No ovšem, jsou tam dva. - Jeden řek: „Bože, chraň!“
a druhý: „Amen!“, jako by viděli mé ruce kata.
Zděšení byli a já nemoh říct: „Amen!“ na „Bože, chraň!“
- Nemysli na to. - Proč já jsem nesvedl říct: „Amen!“,
když já nejvíc potřeboval boží pomoc. Amen mi nešlo z úst.
Ne, nesmíme na to moc myslet,
nebo zešílíme. nebo zešílíme.
Zdálo se mi, že slyším: „Nesmíš spát!
Macbethe, vraždíš spánek!“,
čistý spánek,
jenž rozmotává sítě starostí,
spánek, tu denní smrt a lázeň duše,
lék na bolest, nejvýživnější pokrm
- hostiny života. - O čem to mluvíš?
Na celý dům to řvalo: „Nesmíš spát!
Glamis zavraždil spánek, proto Cawdor nebude spát.
Macbeth nebude spát.“
Co řvalo? Kdo řval?
Vzácný théne, klid. Je šílené tak nad tím mudrovat,
a bere ti to sílu.
Běž a smyj si z rukou krev, tu špínu, která by tě mohla prozradit.
Proč přinesls ty dýky?
Jdi a vrať je zpátky. Hned! Pomaž ty spáče krví.
Už tam nejdu. Bojím se na ten čin jen pomyslet.
Netroufám si ho vidět.
Zbabělče!
Dej mi ty dýky. Dej mi ty dýky.
Spící jako mrtví jsou pouhý obraz.
Děti bojí se malovaného čerta.
Pomažu královou krví jejich tvář, že se červenat budou vinou.
Mám ruce rudé jako ty, však srdce ne tak ostudně bledé.
Odkud jdou ty rány?
Co jsem, když každý zvuk mě vyděsí?
Jsou to mé ruce? Ať mi oči vyrvou!
Oceány by nesmyly tu krev, co na nich mám.
Ne, spíše krev z mé ruky vody všech oceánů přebarví
z modré na červenou.
Že vím, co vím, sám sebe nechci znát.
Kdybys tak mohl… Kdybys tak mohl…
…vzbudit Duncana.
To je mi nějakýho bušení!
Jo, dělat tak vrátnýho u pekelný brány,
to bych se naotáčel klíčem.
Buch, buch!
Ve jménu Belzebuba, kdo tam?
To bude ten sedlák, co padl do jámy, kterou kopal jiným.
Pojď dál. Tady se zapotíš.
Buch, buch!
To bude ten farář, co kázal vodu, ale pil víno, nakonec se šel utopit,
ale cestu do nebe nenašel.
Jen pojďte dál, velebníčku. Buch, buch! Kdo tam? To bude ten anglickej krejčík,
co tak moc miloval francouzskou módu, až se nakazil francouzskou nemocí.
Račte, pane Šmikal, tady vám přišijou na zadek hezky horkej flastr.
Buch, buch! Tak oni nedají pokoj.
Na peklo je tu svinská zima.
Takže na pekelnýho portýra už si hrát nebudu. Už jdu!
A prosím, pamatujte na vrátnýho.
Jak dlouho jsi byl v noci vzhůru, chlape, že takhle dlouho spíš?
Chlastali jsme, pane, až do rána
a chlast je, jak známo, dobrej na tři věci.
- Na jaké tři věci? - Na spaní, na chcaní a na barvení nosů.
Pokud jde o chtíč, tak na to je dobrej i špatnej.
Vyvolá chtění, ale zhatí výkon.
Tudíž chlast, abych tak řek, tahá chtíč za nos.
Vzruší ho i zruší, probudí ho i odpudí,
rozpálí ho i odpálí, postaví ho i položí. rozpálí ho i odpálí, postaví ho i položí.
Je to prostě podvodník, co se vytahuje a vytahuje a nakonec splaskne.
Věřím, že tobě dal včera co proto.
Dobré ráno.
Už je král na nohou?
Ne. Ještě ne.
Měl jsem ho probudit za úsvitu a málem jsem to nestih.
Jdu ho probudit.
Král odjíždí už dnes?
Ano. Tak rozhodl.
To byla hrozná noc.
Tam, kde jsme spali, vítr smet ze střech komíny
a vzduchem se nesl nářek a vzduchem se nesl nářek
a s ním smrtelné skřeky, co věstí prý, že nastává nešťastné období zmatků
a hrůz, převratů, pádů.
Tomu celou noc…
- Veličenstvo? - …přizvukoval i sýček.
Dokonce se prý i země třásla.
Strašná noc.
Hrůza! Hrůza! Hrůza!
Jazyk se zdráhá mluvit, srdce chápat!
- Co se stalo? - Mistrovské dílo zkázy.
Do chrámu pomazaného Bohem vtrhl vrah a z jeho útrob
svatokrádežně odcizil život!
- Králův? - Jdi tam
a oči vypálí ti pohled na novou Gorgonu.
Neptejte se mě na nic. Uvidíte sami.
Vstávat! Zburcujte všechny!
Vražda! Zrada!
Vstaňte jak z hrobu duchové a hleďte na tu hrůzu! Vstaňte jak z hrobu duchové a hleďte na tu hrůzu!
Banquo! Donalbaine! Malcolme! Vzbuďte se!
Vzhůru! Tak vypadá konec světa!
Malcolme! Banquo!
Kdybych byl umřel před hodinou,
žil jsem šťastný život.
Neboť od nynějška
už pro mě nebude nic důležité, vše bude jenom hra.
Co se děje?
Co je to za rámus, jenž celý dům vytrhl ze spánku?
- Zemřela čest a sláva. - Mluv! Mluv!
Víno života je dopito
a na dně sklenky zůstal jenom kal.
Banquo. Banquo.
Král byl zavražděn.
Cože? Ne! To je strašné!
- A v našem domě? - Strašné kdekoli.
- Stalo se něco? Komu? - Vám. Zlá věc.
Vyschl zdroj, pramen vašich životů. Vyschl zdroj, pramen vašich životů.
Zničeno bylo zřídlo vaší krve.
Váš otec
byl zavražděný.
Kým?
Udělali to zřejmě sluhové.
Ruce a tváře měli samou krev.
Mrzí mě, že jsem neovládl zlost a zabil jsem je.
- A proč? - To jste neměl.
Kdo umí ve vzteku zachovat klid,
být moudrý, když ho bere ďas?
Já ne.
Tak vroucně jsem ho miloval, že čin předběhl rozum.
Tady leží král,
v stříbrné tváři krajky zlaté krve,
a díry jeho ran zejí jak brány, jimiž do světa vtrhl zmar.
A zde vrahové v barvách svého cechu. A zde vrahové v barvách svého cechu.
Nahé dýky pod rudou krustou.
Které srdce, jež miluje,
by opatrnicky svou lásku potlačilo?
Odveďte dámu.
Až zahalíme svoji nahotu, která se třese zimou,
sejdeme se zde
a vyšetříme tenhle mord.
Proč mlčíme,
když máme nejvíc důvod mluvit?
Odjedeme.
- Na pláč je času dost. - Nečekejme na nic.
Předstírat smutek pro pokrytce je až příliš snadné.
- Jedu do Anglie. - Já do Irska.
Bude to bezpečnější se rozdělit. Bude to bezpečnější se rozdělit.
Ti lidé tady
mají v úsměvech dýky. Čím jsou pokrevnější, tím krvelačnější.
Vražedný šíp už letí na nás.
Bude rozumné mu uhnout z cesty.
Proto na koně. Neztrácejme čas dlouhým loučením.
Vida, jde sem Macduff.
Co je nového ve světě?
Už se to ví, kdo krále zavraždil?
Ti, které zabil Macbeth.
To je zlé! Proč by to dělali?
Pro peníze.
Synové krále, Malcolm s Donalbainem, utekli,
takže nejvíc podezřelí jsou oni.
Pak připadne následnictví nejspíše Macbethovi?
Už byl jmenován a jel na Dunsinan ke korunovaci.
- Jedete na Dunsinan? - Kdepak, domů do Fifu.
Tedy…
Já tam pojedu.
Tak šťastnou cestu. Buďte sbohem.
Kéž nás nový kabát neškrtí víc než starý.
Jen ubožáci a blázni bláhoví, Jen ubožáci a blázni bláhoví,
hola hej hou, déšť padá, fouká z blat,
si v každé bídné díře pohoví,
po létě přijde listopad.
Sedmdesát let mám
a zažil jsem
všelijaké strašlivé pohromy.
Ale ty hrůzy byly jako nic proti té dnešní noci.
Nebi, otče…
…se nelíbí krvavé divadlo,
co lidé hrají. co lidé hrají.
Je už den,
však noc dál dusí putující lampu nebe.
Nastal čas tmy, nebo dni brání stud
vyjít na světlo,
že se halí zem do černé?
Je to nepřirozené jako ten zločin.
V úterý se výr, co loví myši, vznesl k nebesům,
napadl sokola a zabil ho.
Znám větší div. Dva Duncanovi hřebci,
ti nejušlechtilejší, nejlepší,
se splašili, utrhli se
a pryč pádili, zuřiví,
jako by se chtěli mstít světu.
Prý se požrali. Prý se požrali.
Vyhráls.
Jsi král, Cawdor
a Glamis…
…vše, co ti ty vědmy slíbily.
Mám strach, že jsi hrál ale falešně.
I když tvůj rod, jak řekly, zemi nepovládne.
Prý já se stanu štěpem, ze kterého vyroste mnoho králů.
Jestli tvá předpověď,
Macbethe, se splnila…
…proč by se stejně dobře nemohla naplnit
i má věštba, abych se i já směl těšit nadějí?
Však tiše!
Zde je nejdražší host.
Vždyť bez něho by naše hostina byla spíš půst,
nic by nám nechutnalo.
Dnes večer bude sláva a vás žádám o účast, pane. Dnes večer bude sláva a vás žádám o účast, pane.
Na odpoledne odjíždíte?
Ano.
Při dnešní poradě nám budou chybět
vaše vždy prospěšné a moudré rady.
Můžem to ale nechat na zítřek.
Jedete daleko?
Tak daleko, abych byl zase zpět před večeří.
Jestli si ale kůň nepospíší, hodinu nebo dvě si půjčím z noci.
- Chcem vás při hostině. - Budu tam, Veličenstvo.
Mí zrádní bratranci jsou nyní prý v Irsku a v Anglii.
K otcovraždě se nepřiznali.
Ale o tom až zítra, kdy to vezmem k poradě s jinými věcmi.
Jeďte. Večer se uvidíme.
Fleance pojede s vámi?
Ano, Veličenstvo.
Ať koně mají rychlý, jistý krok.
Já svěřuji vás, pane, jejich hřbetům.
Sbohem.
Ti, pro které jsem dal poslat, jsou už tady?
Ano, pane.
Včera jsme spolu mluvili, či ne?
- Ano. - Veličenstvo.
Přemýšleli jste o tom, co jsem říkal?
Že to Banquo vám po celý čas
šlapal po štěstí,
zatímco vy jste podezírali nespravedlivě nás?
To všechno jsem vám objasnil a podal důkazy,
jak moc vás šidil, využíval vás,
jak jiným nadržoval a tak dál,
že by jen hlupák nepochopil,
- že za všechno může Banquo. - My to chápem.
To jsem vám řek a přidal další bod, o němž chci mluvit dnes. To jsem vám řek a přidal další bod, o němž chci mluvit dnes.
Jste natolik smířliví, že vás tyhle ústrky nechají v klidu?
Jste…
…svíčkové báby a budete se modlit za toho dobrého muže,
který zničil vás a vaše ožebračil?
Ne, jsme muži.
Říká se tomu muž.
Nejste-li na žebříčku mužů až na nejspodnější příčli, řekněte
a pověřím vás prací,
která vás vašeho nepřítele zbaví.
Pane,
mě kopance a rány osudu tak zmohly, že udělám cokoli, abych se světu pomstil.
Štěstěna si na mě taky zasedla,
a rád se chopím všeho, co mě udělá, anebo oddělá.
Vy víte, že Banquo je vaším nepřítelem.
Jistě. Jistě.
Mým taky.
Krvelačně po mně jde,
a dokud bude naživu, jsem já v smrtelném ohrožení.
Mohl bych ho snadno odstranit
a veřejně čin odůvodnit, ale nejde to.
Proto vás žádám o pomoc a prosím vás,
abyste to provedli diskrétně. Jsou pro to vážné důvody.
My to tak uděláme.
Kdybychom i život…
Vidím, že máte kuráž.
Musí to být ještě dnes. A co nejdál od paláce.
Já nesmím s tím být nikdy spojován.
A aby ta věc byla bez kazu,
jeho syn Fleance musí v té černé hodince mít stejný osud.
My jsme rozhodnutí.
Teď vám dám chvíli na rozmyšlenou.
Banquo je pryč?
Ano, paní. Vrací se navečer.
Muži, co je ti?
Proč jsi pořád sám?
Jen ve společnosti pochmurných představ
a vzpomínek, jež měly umřít s těmi, kterých se týkají?
Co nezměníš, pusť z hlavy.
Co se stalo, stalo se.
Hada jsme sekli, ale nepřesekli.
Rána mu sroste
a my packalové se máme co bát jeho uštknutí.
To radši zemřít jak ti, které jsme
pro klid své duše odklidili, než zbaveni klidu živí zažívat duševní muka. pro klid své duše odklidili, než zbaveni klidu živí zažívat duševní muka.
Duncan leží v hrobě.
Vyléčen z trýzní bytí dobře spí.
Vše skončilo. A žádný nůž či jed,
domácí zrádce, cizí nájezdník se ho už nedotkne.
Ale no tak, manželi, uhlaď pomačkanou tvář
a tvař se na své hosty vesele.
V hlavě se mi to hemží štíry, ženo.
Banquo a Fleance, jeho syn, jsou živí.
Má v sobě určité královské rysy, jichž se obávám.
Je neohrožený.
A navíc stejně rozvážný jako odvážný. On ví, jak si dát pozor.
Nikoho se tak nebojím jako jeho.
Dost už s tím.
Jak poroučel těm, které nazvaly mě králem, ať i k němu mluví. Jak poroučel těm, které nazvaly mě králem, ať i k němu mluví.
Jeho pak pozdravily jako otce králů.
Mně nasadily planou korunu,
jalové žezlo vtiskly do dlaně,
ze které mi ho vyrve cizí ruka,
protože můj syn králem nebude.
Pro Banquův rod jsem sebe pošpinil,
zavraždil vznešeného Duncana,
o klid se připravil.
To nejdražší, svou duši, ďáblu odevzdal,
jen abych udělal krále z nich?
Z Banquových dětí!
Nepropachtovali si život věčný.
Jistá útěcha je.
Jsou smrtelní. Proto se těš…
…že jen co netopýr se mihne šerem a noc zavelí,
až brouček ospale si zabrouká zívavé klekání,
pak počne se děsivý čin. pak počne se děsivý čin.
Jaký čin? Co se stane?
Nechtěj nic vědět, lásko má, ať jsi bez viny, pak mě pochválíš.
Přijď, noci,
a zakryj lítostivé oko dne.
Pak neviditelnou krvavou rukou
roztrhej na kusy a znič ten úpis, který mě škrtí.
Vzduch už houstne tmou a hejno vran se vzneslo nad lesem.
Dřímota padá na laskavý den
a noční dravci vylézají ven.
Nechápeš, o čem mluvím, ale klid.
Zlo začaté musí zlo dokončit.
Kdo ti řek, aby ses k nám přidal?
Macbeth.
Není důvod mu nevěřit. Vždyť nám, jak bylo domluveno, předal ty pokyny, co a jak.
Tak čekej s námi.
Tam! Světlo! Světlo!
Posviť mi.
Dnes v noci přijde déšť.
Tak ať se leje!
Fleanci!
Fleanci, uteč, uteč!
Je tu jen jeden. Syn nám utek. Je tu jen jeden. Syn nám utek.
Škoda. O lepší úlovek jsme přišli.
Pojďme a řekneme mu, jak jsme pořídili.
Co říkáš na to, že nám odmítá Macduff svou poslušnost?
- Poslal jsi pro něj? - Veličenstvo.
Sedněte si podle svých hodností.
Všechny vás vítám.
Za chvíli si všichni připijeme.
- Máš krev na tváři. - Ta je Banquova.
Lepší je na tobě, než byla v něm.
Je vyřízen?
Má podříznuté hrdlo. Díky mně.
Díky, skvělý hrdlořezi. Stejný dík tomu, díky němuž skončil Fleance.
Jestli dík tobě, není nad tebe.
Veličenstvo…
Fleance nám utekl.
Pak jsem zas lazar. Jinak jsem moh být vyléčený.
Banquo je ale jistý?
Ano.
Je jistojistě v příkopě a na hlavě má dvacet sekanců,
kudy mu utek život.
Tak hada máme.
Hádě uteklo, jehož jed bude začas zabíjet, však ještě ne.
Teď jdi.
Pojď, muži, ke stolu. Pojď, muži, ke stolu.
Máš pravdu.
Přátelé, dobrou chuť i zažití. A na zdraví…
…z obého.
Pojďte si sednout, Sire.
Největší výkvět naší země by byl nyní zde,
kdyby tu byl i Banquo,
jehož bych radši vinil z neúcty, než obával se o něj.
Slíbil, že určitě přijde, a slib porušil.
Prosím vás, Sire, usedněte k nám.
Zde je volno.
Veličenstvo, co je vám?
Kdo z vás to na mě zkouší?
- Co je, Sire? - Já jsem to neudělal. Opravdu.
Nekývej na mě zkrvavenou hlavou!
- Pánové, půjdem, králi není dobře. - Jen seďte, vzácní přátelé. - Pánové, půjdem, králi není dobře. - Jen seďte, vzácní přátelé.
Můj muž má tohle často, a už od dětství, posaďte se.
Hned ho to přejde, mžik, a bude v pořádku.
To jsi chlap?
Jsem chlap, když snesu pohled na to, co by vyděsilo ďábla.
To ti jen strach maluje čerta na zeď
jako tu dýku, co tě údajně zavedla k Duncanovi.
Jak tady stojím, já ho viděl.
Styď se!
Však ten, komu dřív rozkřápli lebku,
umřel a byl konec.
Dnes ale mrtvý z mrtvých povstane, má dvacet smrtelných ran na hlavě
a odstrčí tě od stolu,
což je příšernější než vražda.
Pryč! Jdi mi z očí!
Morek ti v kostech vyschl!
Krev máš chladnou
a oči vyhaslé!
Pryč, hrozný stíne!
Pryč, mámivý přelude! Pryč, mámivý přelude!
Zmizelo to…
…a já jsem zase muž.
Přátelé, neděste se,
je to jen taková slabost, nicotnost pro ty, kteří mě znají.
Všem jsi vzal chuť
a zkazil náladu tím třeštěním.
Copak taková věc nad námi může proplout jako mrak
a nevzbudit v nás děs?
Pochopil jsem, že nejsem silný ani tak jak ty,
která se na to klidně díváš,
tvář máš růžovou, a zatím moje tvář zsinala hrůzou.
- A co vidíte? - Ne, mlčte, prosím!
Je mu čím dál hůř. Ty otázky ho dráždí.
Dobrou noc.
Odejděte bez ceremonií, ale hned teď.
Dobrou noc. Hodně zdraví, Veličenstvo…
Přeji vám dobrou noc!
Poteče krev.
Krev…
…si prý žádá krev.
Je známo, že se kámen pohnul, strom promluvil,
vrány, straky zakřičely
a každý z těchto zvláštních úkazů vyjevil něčí zločin.
Kolik je?
Noc už se hádá s ránem, kdo je kdo.
Co říkáš na to, že nám odmítá Macduff svou poslušnost?
Poslal jsi pro něj?
Jen jsem to slyšel, ale pošlu pro něj. Jen jsem to slyšel, ale pošlu pro něj.
V domě každého z nich mám člověka, který mě informuje.
Zítra se půjdu poptat těch tří bab. Musejí mi říct víc.
Brodím se po krk v krvi
a jít zpět by bylo těžší než se probít vpřed.
V hlavě se zrodil plán a ten chce čin.
Ať stane se,
než si to rozmyslím.
Chybí ti spánek, ta sůl života.
Tak jdeme spát.
V těch divných vidinách se zračí můj začátečnický strach. Jsme nezralí.
Osmělí nás až zvyk.
Už je čas.
ZÍTŘEK
Bolest v palci říká mi,
cosi zlého je za dveřmi.
Tak co, vy staré čarodějnice.
Co děláte?
Čin, jenž se teprv počne.
Zaklínám vás při vašem umění, odpovězte mi, ať se co chce děje. Zaklínám vás při vašem umění, odpovězte mi, ať se co chce děje.
Kdyby vše přineslo zmar, za tu cenu mi odpovězte.
Mluv.
- Ptej se. - A slyš.
Chtěl bys to slyšet od nás, nebo spíš od našich vládců?
Zavolejte je.
Tuplem zlo a tuplem smůla.
Ohni, sálej, ať to bublá.
Tuplem zlo a tuplem smůla. Ohni, sálej, ať to bublá.
Tuplem zlo a tuplem smůla. Ohni, sálej, ať to bublá…
Useklý prst nemluvňátka,
které zahrdlila matka.
Játra z Žida bezvěrce,
při zatmění měsíce… při zatmění měsíce…
…trhaný mák, pytel vos, z Rusa pysk a z Turka nos.
Netopýří krev tu mám.
- Dej ji tam. - Dej ji tam.
Kolem kotle kroužíme,
jedy do něj házíme.
Kouzlo dodá mocné zlo,
co se v pekle upeklo.
Neznámá moci, prozraď…
Mlč! Buď tiše! On ví, proč přišel jsi a co chceš slyšet.
Macbethe. Macbethe. Macbethe.
Pouze z Macduffa strach měj.
Jen z Macduffa.
Ať jsi, co jsi, za varování dík. Pojmenoval jsi
moji obavu, však chtěl bych ještě vědět…
Nedá si poroučet.
Přichází další, mocnější než ten první.
Macbethe. Macbethe. Macbethe. Macbethe. Macbethe. Macbethe.
- Kdybych měl tři uši, poslouchám všemi. - Buď krutý, smělý, zlý a povýšený.
Vždyť žádný člověk ženou porozený
Macbetha nezraní.
Macduffe, žij si, nebojím se tě.
Abych si ale moh být dvakrát jist, tu jistotu si ještě pojistím
a zabiju tě.
Strachu řeknu: „Lžeš!“
a budu spát i při hromování.
Však co je to? Přichází jako kralevic
a má své dětské čelo korunované odznakem moci.
Poslouchej a mlč!
Hrozí-li ti, Macbethe, nějaké nebezpečí,
pak jen, až na tvůj hrad Dunsinan ztečí vyrazí Birnamský les.
Ne, to se nestane.
Kdo hnul by lesem? Vyrval z kořene stromy?
Jenom jedna věc mi vrtá hlavou.
Zda se nakonec mám budoucnosti bát. Zda se nakonec mám budoucnosti bát.
Řekněte mi, povládne někdy Banquův rod mé zemi?
Víc nechtěj vědět.
Vidělas ty babice?
- Ne, Veličenstvo. - Šly kolem tebe!
Nikdo tudy nešel.
Mor zamoř vzduch, který si osedlaly,
a proklet ať je každý, kdo jim věří!
Slyšel jsem dusot koní. Kdo to přijel?
Poslové se zprávou, že Macduff utekl do Anglie. Poslové se zprávou, že Macduff utekl do Anglie.
- Do Anglie? - Ano, Veličenstvo.
Čase, jsi rychlejší než moje zlost.
Od nynějška
už první hnutí mysli požene i moji ruku k dílu.
A už teď naplním svoje odhodlání tím,
že Macduffův fifský hrad přepadnu
a ostřím meče si to vyřídím s jeho ženou a dětmi,
se všemi, co mají smůlu, že jsou jeho.
Svým řečněním marním čas.
Ať mluví čin!
Už nechci vidět žádné přízraky!
Říkám jen, že je to divné.
Krále Duncana Macbeth moc oplakával.
Po smrti. A chrabrý Banquo se zas procházel moc pozdě v noci.
Zavraždil ho Fleance. Vždyť utekl.
A v noci se má spát. Macduff už je v nemilosti.
Nevíte, kde může být?
Malcolm, starší Duncanův syn, kterého…
…tyran o trůn připravil,
je na anglickém dvoře.
Macduff tam jede a chce poprosit o pomoc.
Když se Macbeth doslech o těchhle plánech, ihned započal přípravy na válku.
Kéž by ho anděl na cestě do Anglie předletěl
a vyjednal tu pomoc,
která nás zbaví nadvlády tyrana
a dá trpící zemi mír! a dá trpící zemi mír!
Utekl ze země? Proboha proč?
- Ovládejte se, prosím. - On se neovlád.
Útěk je šílenství.
Ne skutky, strach z člověka dělá zrádce.
Nevíte, jestli ho k tomu vedl strach, či rozum.
Rozum!
Je rozumné opustit dům a nechat ženu, děti, majetek
napospas všemu?
On nás nemá rád!
Chybí mu cit.
Ubohý střízlíček, nejmenší ptáček,
v hnízdě zůstane a brání svoje mladé před sovou.
Má drahá sestřenko, prosím vás, mírněte se.
Váš muž je vznešený, moudrý.
Jistě nejlíp ví, kdy a co dělat. Jistě nejlíp ví, kdy a co dělat.
Nesmím vám říct víc.
Doba je zlá,
když člověk může být zrádcem, aniž ví proč,
a bojí se, aniž ví čeho, když je odkázán
na milost krutých, rozbouřených vod, které s ním hází sem a tam.
Má krásná sestřenice.
Má otce, ale je jak sirotek.
Táta ti zemřel, chlapče.
Co si jen počneš? Jak dál budeš žít?
Táta neumřel. To jen tak říkáš.
Je mrtvý.
Kde si najdeš nového?
A kde si najdeš ty nového muže?
Tak víš co? Koupíme ho na trhu.
Koupíme levně a prodáme dráž?
Ty rozumbrado, ty máš nápady! Docela dobré na svůj věk. Ty rozumbrado, ty máš nápady! Docela dobré na svůj věk.
Táta byl zrádce, mami?
Ano, byl.
Co dělá zrádce?
Přísahá a lže.
A to dělají všichni zrádcové?
Kdo to dělá, je zrádce a musí viset.
A kdo je pověsí?
Poctiví lidé.
Pak ti, co přísahají a lžou, jsou hlupáci, protože těch, co přísahají a lžou,
je tolik, že kdyby se dali dohromady, tak ty poctivé přeperou a pověsí je.
- Madam. - Takové řeči…
Dobrý den, madam.
Vy mě neznáte, ale já vím, kdo jste.
Pospěšte si. Hrozí vám nebezpečí.
Jestli vám smí obyčejný člověk poradit,
seberte děti a pryč! Utečte.
Kam teď můžu jít? Nic špatného jsem neudělala.
Co ale na tom?
Žiju ve světě, kde špatnost mívá prim
a dobrota se bere jako kaz a bláznovství.
Tak proč se, hloupá, kasám tím,
že nic špatného nedělám?
Kde je váš muž?
Doufám, že tak daleko, aby ho nenašli takoví jak vy.
- Je zrádce. - Lžeš!
- Ne! - Potěr zrádcovská!
Ne, ne! Ne!
Ne! Ne! Ne!
Pojďme si někam zalézt do kouta
a vyplakat se z žalu. a vyplakat se z žalu.
Raději uchopme pevně meč
a vyrazme osvobodit svou zemi.
Každý den zní nářek
nových vdov a sirotků a nový žal udeří nebe v tvář,
že nebe ze soucitu se Skotskem už taky pláče.
Co říkáte, může tak být i ne.
Ten, z jehož jména jazyk strupatí,
byl čestný člověk.
Kdo to sem jde?
Bratranec. Vítej. Rád tě zase vidím.
Už vím, kdo je to. Bože, dej, ať zas mohou mít blízcí k sobě blízko!
Amen.
Co Skotsko? Stojí?
Je to smutná země.
Skoro se bojí sama k sobě znát. Už nelze zvát ji matkou, hrobem je.
Jen kdo nic neví, může se tam smát.
Výkřiky, skřeky, pláč tam burácí do hluchých uší. Výkřiky, skřeky, pláč tam burácí do hluchých uší.
Nejhorší děs je tam běžná věc.
Je něco nového?
Tam nová hrůza rychle zestárne,
hned přijde další.
Jak se má moje žena?
Dobře se má.
A děti?
Taky dobře.
Tyran je, doufám, nechal na pokoji.
Viděl jsem je v míru a pokoji.
Nebuď tak úsečný. Jak se jim daří?
Cestou sem se zprávami, které vám přináším s těžkým srdcem,
jsem se doslech, že mnoho čestných mužů povstalo.
Je čas vyrazit Skotsku na pomoc. Až uvidí vás, budou bojovat i ženy
za svobodu.
Mohou být klidné.
Už vyrážíme.
S námi jde Siward a deset tisíc Angličanů.
Zkušenějšího vojáka než on na světě nenajdeš. Zkušenějšího vojáka než on na světě nenajdeš.
Kéž bych tak mohl vás rovněž potěšit.
Raději bych ale ta slova v poušti zaúpěl,
daleko od všech uší.
Mají ráz veřejný,
nebo se snad týkají soukromé osoby?
Týkají se všech, kteří mají srdce,
určena jsou ale…
…pouze vám.
Když mně, tak mě moc nezdržuj a vyklop mi to hned.
Doufám, že nebudete proklínat
můj jazyk za to, že vám do uší sykl tu strašnou zvěst.
Už asi vím.
Váš dům byl přepadený, žena s dětmi zavražděny.
Víc neřeknu…
…to bych k té hoře mrtvých laní přidal vás co další oběť. …to bych k té hoře mrtvých laní přidal vás co další oběť.
Bože můj.
To ne!
Žal neskrývejte.
Vypovídejte se. Tak těžkou bolest srdce neunese.
I děti?
Ženu, děti, každého, koho tam našli.
- I ženu zabili? - Jak říkám.
Klid.
Jedině hrozná pomsta vyléčí tak hrozný žal.
On nemá děti!
Moje miláčky!
Říkal jsi všechny?
Netvor! Všechny děti?
Kuřátka má i s jejich mámou smetl na jeden ráz?
- Neste to jako muž. - Samozřejmě.
Ale já jsem i člověk, nejen muž. Ale já jsem i člověk, nejen muž.
Teď můžu jenom vzpomínat na své nejdražší.
Jak se na to mohl Bůh dívat a nezasáhnout?
Macduffe,
zemřeli kvůli tobě!
Moje hříchy je zabily a jejich smrt je trest za moji vinu.
- Opatruj je, nebe. - Tím žalem nabruste si meč.
Svůj stesk proměňte ve zlost a své srdce v kámen.
Očima můžu hrát si na ženu, jazykem na hrdinu.
Ale, Bože, už konec s otálením.
Postav mě tváří v tvář tomu nepříteli Skotska
na dosah meče.
Jestli uteče…
…pak odpusť mu i ty!
Kdy to dělala naposled?
Co král vyrazil do pole,
už jsem ji viděla několikrát, jak vyleze z postele, přehodí si župan,
odemkne sekretář, vyndá papír,
přeloží ho, něco na něj napíše, přečte si to,
pak to zapečetí a jde zpátky do postele.
A to všecko v nejhlubším spánku.
Co při tom náměsíčném stavu, kdy jste ji viděla chodit a dělat ty věci, říkala?
Slyšela jste někdy něco?
To vám, pane, neřeknu, ani za nic.
Neřeknu. Ani vám, ani nikomu jinému.
Když nemám svědka, co by moje slova potvrdil.
Koukejte, už jde.
Úplně stejně jako vždycky, a jak říkám, tvrdě spí.
- A teď ji sledujte. Ale schovejte se. - Oči má otevřené. Vidíte?
Ano, ale nic nevnímá.
Kde vzala tu svíci?
Vždycky si poručí, abych ji tam nechala.
A co to dělá teď?
Proč si mne ruce? Vidíte to?
Někdy to vydrží dělat až čtvrt hodiny.
Ještě je tu skvrna.
Mluví.
Pryč! Odporná skvrno! Ztrať se! Zmiz!
Jedna… dvě.
Je čas to udělat.
V pekle je tma.
Ale, muži! Styď se. Voják a bojí se?
Co je nám po tom, jestli to někdo ví, když si nás nikdo netroufne obvinit?
Ale kdo by to řek, že v tom starém muži bude tolik krve? Ale kdo by to řek, že v tom starém muži bude tolik krve?
Thén z Fifu měl ženu, a kde je jí konec?
Co?
Už dost, muži, zadrž.
Ale, ale, víš něco, co bys neměla vědět.
Říká, co by neměla říkat, to je jisté.
Pořád páchnou krví.
Ani všechny parfémy z Arábie by mé ruce už nenavoněly.
Jak zoufale vzdychá!
To srdce musí nést strašlivou tíhu.
S touhle nemocí nic neudělám. S touhle nemocí nic neudělám.
I když znal jsem pár lidí, co taky bloudili
ve spaní a pak umřeli počestně v posteli.
Bůh ochraňuj nás všechny.
Umyj si ruce, vezmi si župan.
A netvař se tak nešťastně.
Musím ti pořád opakovat, že Banquo je v hrobě a z hrobu nevyjde?
Děs, co se šeptá.
Zvrácený čin plodí zvrácené utrpení.
Chorý duch se zpovídá hluchému polštáři.
Spíše než lékař pomůže jí kněz.
- Vrátí se teď do postele? - Rovnou.
Někdo buší na bránu. Pojď! Pojď!
Pojď, pojď. Podej mi ruku.
Co se stalo, nedá se odestát.
Jdem spát.
Co je to za les?
Birnamský les, pane.
Angličané jsou blízko, vedou je Malcolm, bratranec Siward a pan Macduff.
Pomstou až hoří.
Co tyran?
Opevňuje hrad Dunsinan.
Je blázen, říkají jedni, podle druhých je šíleně odvážný.
Však jisté je, že se mu jeho předem prohraná věc hroutí pod rukama.
Žádný div, když na nich lpí krev utajených vražd.
Lidé mu zůstali ne z lásky, ale jen z donucení.
Jeho královský titul teď na něm visí
jako plášť obra na trpaslíkovi.
Ať zčernáš černým peklem, zbabělče! Proč jsi tak bledý a koukáš jak vejr?
- Jde deset tisíc… - Hus?
Vojáků, pane. Vojáků, pane.
Štípni se do tváře, aby se strach červenal studem.
Jakých vojáků?
Jsi bílý jako stěna. Krve by se v tobě nedořezal.
Kdo jde, sketo?
Anglické vojsko, Veličenstvo.
Zmiz!
Seytone!
Když tyhle vidím, mám sto chutí… Seytone!
Pustím se do nich. Ať je to hop, anebo trop.
Žil jsem až příliš dlouho.
Co mám za život? Scvrkl se mi a uschl jako list.
Vždyť to, co stáří jiných provází,
láska, čest, přátelé,
je pryč.
Seytone, co se děje?
Zprávy se potvrdily, Veličenstvo.
Budu se bít, dokud mi na těle zbude kus masa.
- Podej zbroj! - Dost času.
Ne, ustrojím se teď. Vyšli víc jezdců.
Pročesejte kraj. Kdo má strach, toho pověste.
Mou zbroj!
- Jak se má pacientka, doktore? - Spíš než nemoc
ji sužují ošklivé chiméry.
Tak ji toho zbav.
Snad víš, jak léčit chorou mysl,
vyrvat jí z paměti neodbytné vzpomínky, vytěsnit z mozku, co v něm uvízlo,
a sladkým lektvarem zapomnění vymazat z hrudi vše,
co ji tak tíží a srdce drtí?
V tom si pacient bohužel musí umět pomoct sám.
Pak hoď své léky psům! Já na ně kašlu!
Seytone! Poslals ty jezdce?
Smrti se mohu začít obávat,
až Birnamský les vtrhne na můj hrad!
Ať každý voják si tam uřízne větev a nese si ji před sebou.
Jak poroučíte, pane.
Tyran se na svém hradě Dunsinanu opevnil a je zřejmě odhodlán náš útok odrazit.
Však je ten hrad jediná jeho naděje. Ti, co zbyli, slouží jenom ze strachu, Však je ten hrad jediná jeho naděje. Ti, co zbyli, slouží jenom ze strachu,
protože srdcem patří nám.
Vyvěste naše vlajky na hradby.
Jen ať si přijdou,
hrad je silný dost, jejich zteč je mu k smíchu.
Ať je tam pod hradem zhltne hlad a zimnice!
Vyrazte v prvním sledu.
Vzácný Macduff a já pak dokonáme zbytek.
Jestli dnes neskoncujem s tyranem, Jestli dnes neskoncujem s tyranem,
pak ať je dnešek náš poslední den.
A proto všichni připravte se k bitvě!
Tudy! Tudy!
Kdyby jich od nás tolik neuteklo,
pak mohli jsme je tělo na tělo vypráskat zpátky domů.
Jsme už dost blízko.
Nyní odhoďte zelené štíty, ať nás vidí!
Do polnic z plných plic teď trubte, páni,
přichází čas krve a umírání!
Co je to?
Nějaké ženy venku pláčou, Sire.
Skoro jsem zapomněl, jak chutná pláč.
Bývaly doby,
kdy mnou projel třas, když v noci někdo křik,
a vlasy se mi ježily jak živé
při bajkách o strašidlech.
Proč pláčou?
Královna zemřela.
Taky s tím mohla počkat na zítřek.
Na umírání je vždy času dost.
Zítra a zítra, zítra, zítra, zítra,
tak ze dne na den jeden po druhém
se sunou dny do konce letopisu. se sunou dny do konce letopisu.
A včerejšky nám bláznům svítily na cestu k prachu.
Zhasni, svíčičko.
Život je pouhý stín,
ubohý herec, co chvíli křepčí, křičí na scéně
a zmlkne navždy.
Je to historka vypravovaná blbcem…
…ruch a vzruch postrádající smysl.
Vznešený pane, rád bych vám řekl, co jsem právě viděl, jenomže nevím jak.
Prostě to řekni.
Díval jsem se k Birnamu, když najednou
se les dal jako na pochod.
Zabte mě, jestli to tak není.
Sám ho uvidíte na tři míle odtud. Pochodující les. Sám ho uvidíte na tři míle odtud. Pochodující les.
Jestli mi lžeš,
na stromě pověsím tě hlavou dolů a nechám pojít hlady.
„Nehrozí nebezpečí, dokud na můj hrad nevyrazí les.“
A les teď kráčí k hradu.
Do zbraně!
Jestli nelhal, pak na tom nesejde,
zda uteču, či zůstanu-li zde!
Duj, větře!
Ať zvon k boji zavelí!
Alespoň nezemřeme v posteli.
Své jméno řekni!
To tě poleká.
Ne.
Nebojím se tě, ani kdybys měl jméno černé jak peklo.
Já jsem Macbeth.
Mým uším nezní žádné jiné jméno tak odporně.
Ani tak hrozivě?
Nebojím se tě, tyrane.
Svým mečem to dokážu.
Byls ženou porozený.
Otoč se, ty pse!
Jen tobě jsem se vyhýbal. Jdi pryč.
Mám na svědomí už dost vaší krve a víc jí nechci.
Já snad nemám slov.
Ať mluví meč.
Šetři si meč pro zranitelné lidi. Šetři si meč pro zranitelné lidi.
Mě chrání kouzlo,
a kdo zrozen byl ženou, mě nezraní.
Breč nad svým kouzlem.
A ďábel, jemuž sloužíš, ať ti řekne,
že Macduff byl předčasně vyříznut z lůna své mrtvé matky.
Buď proklet jazyk za proklatá slova.
- S tebou se bít nechci. - Zbabělče, tak se vzdej!
Vzdát se? Tak to ne. Nebudu líbat zem před Malcolmem
a nenechám se lůzou urážet.
Když Birnamský les šel na Dunsinan
a ženou nezrozený zvedá meč, naposled zkusím štěstí.
Zabít tě chci, Macduffe.
Ne skončit na štítě.
Ať žije skotský král.
Ať žije skotský král!
NA MOTIVY HRY WILLIAMA SHAKESPEARA NA MOTIVY HRY WILLIAMA SHAKESPEARA
Podle překladu Jiřího Joska
Titulky zpracoval Jiří Sailer