NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
О-ДЕ-ВІ
Ну ж бо, серйозно. Хто це був?
Хто розповів про день народження?
-Якщо знайду, хто розпатякав, приб'ю. -Товсь!
Ні, припиніть, хлопці, серйозно.
Досить дуркувати, гаразд?
Поговоріть з генералом Лосано.
Подзвоніть йому, це помилка!
Цільсь!
Ні, я небіж генерала! Звільніть мене!
Якщо хтось вистрілить, в нього будуть проблеми!
Стояти!
Припиніть, трясця!
Радий тебе бачити, дядьку.
Нам треба поговорити.
Звільніть його.
Відведіть його до мене та швидко!
Що тепер?
Ви не чули його наказ?
Звільніть мене, селюки срані!
Зізнаюся, на хвилинку я навіть повірив.
Хоч і на хвилинку,
але я повірив, що більше мені не жити.
Я встиг, аби не дати їм тебе стратити, Хане…
Але не дати вбити тебе не можу.
Але ж ось він я, ні?
Ненадовго.
Я тебе рятую вже втретє, але востаннє.
Я переконав їх тебе не страчувати,
але за це вони хочуть щось схоже.
Хочуть, щоб доставив лист полковнику Аларкосу.
Аларкос? Аларкос командує шостим!
-Теж мені новина. -Шостий аж на тому краї сьєрри.
А це через буферну зону, живим я не пройду.
Казав же, це і є твоя страта.
Дядьку, ти не можеш. Це ж…
Ти копнув головою суддю!
Щоб ти знав, я теж забився, але всім наплювати…
А ти все зі своїми жартиками, так?
Виявилося, що суддя - близький друг Франко.
Вони майже кузени, трясця!
Я не знав, що він майже кузен Франко. Тому замовкну.
Люди зверху давно мали на тебе зуб, Хане.
Ти став занадто відомим своїм рятуванням червоних з судів!
«Рядовий Декрус звинувачується у дезертирстві з нацфронту…»
Ти наполіг на його звільненні від страти.
Він не боягуз, просто переляканий 17-річний хлопець!
Я робив все, що міг, Хане, шкода, що ти не користувався головою.
Майже кузен Франко знає, як я це вмію…
Суддя осудив тебе за зраду родини.
Скасувати строк можна лише показавши, який ти гарний солдат.
Ти маєш доставити лист Аларкосу та повернешся до світанку.
Може, краще страта. Так швидше.
Патякало, Хане.
Це твоє патякало. Якби твій батько був живий…
Забирайся та стережися.
На цій війні я вже втратив забагато рідних.
Мій брат досі живий.
Не для мене.
-Що це? -Надворі автівка.
Я не вмію водити.
Не хвилюйся, ми подбали і про це.
Рядовий Декрус.
-Мене нарешті розстріляють? -Ні.
Сьогодні твій щасливий день.
Дякую, капітане, але я нічого не робив.
Ти мав битися на Ебро,
а тебе заарештували за 20 хвилин від Бойро.
Ти обісрався та біг до матусі.
-Отже, мене осудили? -Так, ти боягуз.
-Вмієш водити, так? -Авжеж, в Бойро в дитинстві…
-Я питав лише за водіння. -Пробачте, капітане. Так.
Добре, повезеш мене до шостого.
До шостого?
Це неможливо, капітане. Живими ми не повернемося.
-Що, хай тебе краще стратять? -Та це майже однаково.
В тебе є дівчина?
В мене є друзі. Кілька.
Один у Бойро та два у Камбадосі.
Але у Бойро кращий друг.
Отже, ти незайманий.
У Бойро всі незаймані, капітане.
-Вправний зі зброєю? -Не майстер.
А в чому ти майстер?
Ні в чому, капітане.
Боже…
З тебе, боягуза, та мене, юриста, вийде смертельний загін.
Капітане!
-Лосано! -Гей, стій!
Монтоя, що сталося?
Шрапнель від міни червоних, я ледве дожив до операції.
Ці німці кажуть, вони можуть зробити мені протези.
Ага, не дочекаєшся, аби знов подрочити?
Ага…
Капітане, дасте цигарку, будь ласка?
Стара ворона не дає й затягнутися.
-Авжеж. -О.
Дякую.
Що це таке?
Паління шкідливе.
А ще ми на війні.
Гадаєш, з цими зірками все можна?
Я тут командую.
Що це таке? Це Лаура зробила це неподобство?
Коли повернуся до Гарабандаля, всиплю чортів!
Що стали та витріщилися? Пішли, я зайнята!
Це - стара ворона?
Якщо завтра поїде туди, завтра й повернеться.
Чекай. Стояти!
Трясця…
Дякую, капітане.
У Бойро я працював у гаражі свого дядька.
Я люблю мотоцикли, але жоден двигун для мене не проблема.
Авто, трактори… Якщо в нього є гвинти - вам до мене.
Ага. Можемо їхати швидше?
Так, але краще повільніше,
так проживемо трохи довше.
-Хоча, може, ми б… -Ні, кажу відразу.
-Але я нічого не казав. -Я не поїду з тобою у Бойро.
Звідки ви знали, що я спитаю?
Праворуч, рядовий, зріжемо.
Впевнені, капітане?
Там буферна зона.
Наших там немає.
Розслабся, малий, обіцяю, з тобою нічого не станеться.
Ви серйозно чи кажете, аби щось сказати?
Трясця…
Лайно!
-Капітане, прокиньтесь! -Ми на місці?
-Роби, що кажуть. -А що вони кажуть?
Пробачте.
Спокійно, Декрус, вони як собаки.
Відчують страх - вб'ють.
Ми маємо прикинутися, що нам насрати, зрозуміло?
Що ви тут робите?
Який збіг, це я й хотів вас спитати.
-Документи є? -Я капітан Лосано з п'ятого…
Документи!
Що це таке?
Вам сюди не можна, розвертайтеся.
Я поспішаю, хай приберуть це з дороги.
Так, хай приберуть.
Куди їдете?
-Це таємниця. -Куди?
Таємниця значить, що ти можеш запхати питання собі поглибше.
У дупу!
У свою дупу.
Пропусти, або матимеш проблеми.
Заберися з дороги нахер!
Декрус! Спокійно.
Заспокойся, бо цей пан…
нас пропустить.
Так?
Оце я називаю хід конем, капітане!
Але скажіть, коли можемо зупинитися, бо мене зараз вирве.
Рядовий, можна тебе дещо спитати?
Ви вже питали, чи я незайманий.
Що ти робиш на цій війні?
Не знаю.
Не знаєш?
Треба ж бути з кимось.
В моєму місті всі обрали пампушки.
Пампушки?
Монашки щось додають, тому вони такі смачні.
І як би не випитував, вони не кажуть.
Почалася війна, і якби червоні захопили місто
ті пампушки зникли б назавжди.
Так не можна.
Ти воюєш через пампушки?
Тепер, коли ви сказали…
А у вас є краща причина?
Будь-яка причина краща.
То ви не куштували ті пампушки.
Полікарпов.
Щур.
А це «Фіат».
Руські нічого, трясця, не знають.
В німців та тих «гвідо» різний рівень.
Здається, «гвідо» стріляє так собі.
Пригальмуй.
Допоможемо йому, він один з нас.
З нас? Яким боком до нас той італієць?
Декрус, ще зарано бути боягузом, це лише початок.
Але я певен, він живий.
Та й його друзі десь тут.
Рядовий, піднімай сраку, ми його не кинемо.
Трясця!
Капітане, може, досить? Його неможливо знайти.
-Може, якби ми… -Завжди стільки патякаєш?
-Бабуся завжди казала… -Стули писок, Декрус.
Гаразд.
Ну ж бо.
Він мертвий?
А ти як думаєш?
Руки вгору!
Поверніться повільно!
Боже…
Бачите, капітане. Погана ідея. Казав же, нам гаплик.
Спокійно, хотіли б вбити, давно вбили.
Чули? Кругом.
Повільно.
Нічого не ляпни, рядовий.
Пішли за «Пава», а натрапили на капітана фашистів.
Ні, сер, ми солдати республіки.
Ми так вдягнулися, щоб пробратися через ворожий фронт.
Ми ідіоти, по-твоєму?
Ні.
Забрати їхню зброю.
-Чого вирячився, малий? -Нічого.
Може, вже досить?
Ці твої фото…
Що ви тут робите?
Інформація таємна. Можу розповісти лише вам.
Чому це?
Зрозумієте, коли розповім.
Попрощайся зі своїм сраним життям.
Вбивце попів, стривай! Не вбивай його!
-Вбивце попів? -Маєш щось проти, фашисте?
Ні, чарівне ім'я.
Ми спіймали велике цабе.
Капітана просто так не посилають.
Я це запам'ятаю.
Не хвилюйся.
Будеш комизитися, не доживеш і до вечора.
Я зрозумів, пані.
Треба його обшукати, що, як він з розвідки?
Перевір, може, є щось варте.
Це двійко їде у чи з Лас-Агіласа
та вирішили зрізати.
«Без яєць у війні не перемогти».
Що це значить?
Сучий син.
Жартуєш?
-Кодоване послання? -Код мені в сраку.
Пояснюй давай, що це.
Гаразд.
Запале, вбий малого.
З радістю.
Що? Ні-ні, трясця! Не вбивай мене!
Я досі незайманий! Скажіть їм, капітане!
Неправда!
В нього дружина та двоє дітей.
Нащо вам його вбивати?
Боже, трясця…
Курва матір, як огидно. Так справа не піде, сержанте.
Трясця, Запале, знову?
Якби ти був головний, ми б перемогли у війні у грі в карти!
Він не замолодий для двох дітей?
Замолодий, щоб вмерти.
Давайте я.
Заткнися, Бродський.
Двоє дітей?
Трясця…
Візьмемо з собою.
І хто тепер тютя?
Запале, не вишкіряйся на мене!
Нам не можна брати полонених.
Стулися.
Трясця, у всіх тут думки, це вам не асамблея!
Слухай…
Малий вам не потрібен.
Глянь на нього.
Відпусти його.
-Візьміть мене. -Можна, так?
Ти не в тому стані, щоб домовлятися.
Ми забираємо вас обох до нашого табору.
Я у гарному настрої.
Але краще не ризикуй.
Пішли.
Вперед!
«Пулітцере», я вже йду за тобою.
Трясця!
Він живий!
Відчепися!
-Трясця! -З дороги, курво!
Трясця…
Що це за лайно?
Бродський…
Хтось пояснить мені, що це, трясця, було?
Він був одержимий.
Декрус, замовкни!
Він має рацію.
Вдома у матінці Росії кажуть, коли оживає мрець…
Бродський, досить твоїх казок!
Яких казок?
Я сто раз вам казав, що я руський!
Мене привезли сюди в дитинстві, трясця!
Так, горілку ти полюбляєш…
Досить, як діти малі!
Запале, як там американець?
Нічого не поробиш.
Мертвий.
Забираймося звідси.
-Чекай, ти ж не кинеш їх так? -А що ти хочеш?
-Християнський похорон? -Сержанте, фашист правий.
Американець ідіот, але кидати його - погано.
Запале, мертвого від живого не відрізниш?
Трясця!
Якого біса…
Бродський, припини, він один з нас…
Щось я не певен.
Не може бути!
Дивись.
Він страждає.
Тепер можемо йти.
А тепер що?
«Мессершмітт-109».
Ні, це «Пабло», а той, що впав, не «Пава».
Тебе хтось питав, фашисте?
Фашист має рацію, це «Юнкерси».
Куди вони?
Відтепер казатимеш щось, лише коли спитаю.
Викинеш щось, і я тебе пошматую.
Фашисте, що відбувається?
Ми знаємо однаково.
Подивимося, що скажеш, коли побудеш з Нігтедером.
«Нігтедер»?
Чому у вас немає нормальних імен?
Це нормальні імена.
Він майстер з розв'язування язиків.
-То ти мою тітку Чаро з Тудели не знаєш. -Досить жартів.
Ось і табір.
Вперед.
Кляті фашисти!
Здається, бесіда з Нігтедером не складеться.
Це єдина причина, чому лишишся живим.
Вперед, фашисте!
Очоа!
Маноло!
Чи є хтось живий?
Трясця!
В мене був такий CS1, лишив в гаражі…
Це ES1!
І він був моїм.
Авжеж, ES1, як скажеш…
Той самий пил, як і на пілоті.
Ну все.
Розказуй, або прострелю голову.
Яким лайном ви їх обприскали?
-Боже, та я гадки не маю! -Сержанте!
Це Очоа!
Вбийте ви вже їх та ідемо до точки.
І з чим це нам допоможе?
Що вони з тобою зробили, Очоа?
Трясця…
Трясця!
Треба тікати звідси!
Якого біса тут робиться?
Те ж, що й з пілотом та американцем.
Ми можемо зробити лише одне.
І не думай!
Це Очоа! Допоможіть їй!
Ні, сержанте.
Може, вже розв'яжете нас?
Матір Божа!
Будь ласка, розв'яжіть нас.
Що це, в біса?
Вони живі чи як?
Тато?
Ні, малий!
Тату!
Це вже не він.
Вона має рацію, треба забиратися.
Стули писок!
Це погано, сержанте.
Треба допомогти нашим товаришам.
Пробачте, сержанте, але як кажуть у матінці Росії:
«Пішов ти!»
Пішло все!
Ні! Припиніть вогонь!
Припиніть, вони одні з нас!
Не можемо!
Стріляйте їм у голову!
Треба забиратися! Їм не зарадити!
Забираймося!
-Ну ж бо! -Трясця, побігли!
Біжи, Декрус!
Ну ж бо!
Штовхай!
Звали, фашисте!
Вбивце попів, малого!
Допомагай, ідіоте!
Розв'яжи, я теж допоможу!
Я тобі не довіряю!
Ну ж бо!
Застрибуй!
Бродський!
Вперед!
Гутьеррес, Садівник та малий з Манреси.
Массіп.
Мертві піднялися.
Їх кров суха.
Малий мав рацію, вони одержимі.
Досить цього лайна.
Це неможливо.
Боже, ви зробили решето з того італійця
та своїх товаришів.
Не нагадуй, трясця!
Вони не мертві, вони ходять! Самі бачили!
Вони хотіли нас з'їсти.
Заткнися, Бродський.
Сам бачив, що вони зробили з Карлосом.
Фашисте, ти маєш знати, що це таке.
Ви ж вірите у монашок та все те!
Я не вірю в монашок, вони існують.
Ти зрозумів, про що я, трясця! Монашки, попи, Бог та все те лайно!
В Біблії не написано, що Бог вознісся у Віфлеємі через три дні,
як ті звірюги?
По-перше, це був не Бог, а Ісус.
По-друге, не у Віфлеємі, а в Єрусалимі.
І, по-третє, коли Ісус вознісся через три дні, то не жер людей!
Тому ми знаємо однаково.
Як би не бісило, ми на одному боці.
Ні, неправда.
В цій війні ми на боці республіки,
а ти - на боці сучих синів.
Як мило…
Розв'яжи його.
Чекай,
я маю йому дещо сказати.
Тепер ми квити.
Давай.
Обережно.
«Двічі не помреш, якщо не уникнеш першої смерті».
Ти про що?
Що це за фраза така?
Це не фраза, це російська приказка!
Купа неосвічених…
Бродський не тільки руський, а ще й поет.
Так, Мачадо, не менше.
Може, вони ожили!
Мій дядько з Камбадосу мав каталепсію,
бо всмоктав дві пляшки самогону.
Його два дні вважали мертвим.
Доки не прокинувся.
Потім він три години блював,
але через три дні знову жер самогон.
Це не одне й те саме, малий.
Все це лайно про судний день треба, аби налякати людей.
Якщо встали та пішли, значить, не були мертві.
І не нападали одне на одного,
а перли на нас.
Що далі?
Тепер сховаємося в місці тут поруч.
Щоб зустріти ще товаришів?
Ні, не хвилюйся.
Там сама зброя, патрони та трошки їжі. І рація.
Спробуємо дізнатися, що відбувається.
Капітан згоден?
А в нас є вибір?
Так…
Можемо викинути в річку.
Тоді я згоден.
Може, встигнемо до сутінок.
Якого…
Вони й тут теж?
Курва.
Трясця!
Кажу ж, вони одержимі!
Чекай, дай зброю, я допоможу!
Ніякого лайна, або відправишся до Діви, Ісуса чи кого там!
Це нічого не змінює, фашисте!
Я щось казав?
Ну ж бо, малий, рухайся!
Забирайся звідси!
Бродський!
-Бродський! -Чекай!
Відпусти!
-Ми безсилі! -Бродський!
Забираймося звідси!
Тікайте!
Тікайте…
Не чіпай, фашисте!
Ну ж бо!
Чому вони досі живі?
Вони не наші! Дай я…
Тобі мало цього лайна?
Що з тобою не так?
Нас випередили.
Те, що треба.
Але… що це значить?
Довга історія, до речі…
Не рухатися!
-Всім стояти! -Не рухатися!
Я капітан Лосано…
-Бригада «Рекете». -Та куди там.
Кидай пістолет, фашисте, або тобі кінець!
Сам кидай, або відстрелю голову.
Клята «стріла» та мусульманин!
Руки вгору, або вб'ю вашого боса!
Ніхріна собі монашка!
Не рухатися!
Вбивце попів, вбий його!
І я почну бігати за тобою, аби тебе з'їсти.
А як в голову?
Якщо так подумати…
Рафіре, на тобі старий!
Мені - цей.
Цей старий
в мить відстрелить тобі яйця!
Може, досить?
Досить цілити в нього, бо вб'ю.
Якщо суть у яйцях, давайте розберемося.
Чого ти чекаєш, йолопе?
Це мій капітан,
я за нього нашпигую свинцем.
-Зніми з запобіжника. -Пробачте.
Трясця!
Трясця, пробач.
-Здурів? -Нічого не було, гаразд?
Можемо постріляти, а живі розберуться,
або…
опустимо зброю
та подумаємо, як це лайно пережити.
Я не вірю «Стрілі»!
Лейтенанте, назвіться.
Лейтенант Хурель. Іспанська фаланга, ХОНС.
Гаразд, а ти?
Рядовий Рафір. З п'ятдесятого.
-Знаєте, що відбувається? -Мертві не мруть.
Чому ви тут?
-Ми перетинали місто… -Рафіре!
-Стулися. -Сам стулися, лейтенанте!
Зараз ти під моїм командуванням!
Гаразд.
Відповідай. Чому ви тут?
«Юнкерс» обізнався та бомбардував нас, коли перетинали сьєрру.
Вижило двоє.
Потім наші ж товариші захотіли нас зжерти.
Тому побігли лісом та побачили сестру Флор.
Бог привів нас сюди.
Зараз нас більше,
варто працювати разом.
Ці червоні відразу нас застрілять.
Так. Прям проміж очей.
-Запале! -Досить цього лайна!
Пережити це можна лише так.
Лише разом.
Якщо хтось гадає, що йому краще самому, хай йде.
Гаразд.
Декрус, опусти срану зброю!
Так, пробачте.
Закінчив?
Оскільки тепер ми друзі, давайте поїмо.
Демони повиходили проміж дерев,
автівка впала з насипу.
Водія зжерли ті пекельні виродки.
Сама це бачила, хай змилується над ними Бог.
Диво, що я це пережила.
Дай гляну.
Це лише подряпина, мати.
«Мати» - це настоятелька,
і що це, вирішувати мені.
Святий Гіацинт, серце Ісуса Христа?
Так, і що?
Це мій амулет.
Це треба вилікувати.
Якщо напали на стару ворону…
Пробачте, на сестру Флор…
Вони не тільки на ріці.
Вони можуть бути всюди.
Декрус!
Ти, Рафір та Запал, візьміть щось поїсти та йдіть нагору, подивіться, що видно.
Ти чув його, Запале, давай.
Фашист вказує нам, що робити?
Він наш найкращий стрілок.
Нагору.
Капітане, не бикуйте, наказую тут я.
Відпочинемо тут.
Поділимо їжу та патрони порівну.
-Ми що тепер, комуністи? -Анархісти!
Як скажеш, товаришу.
Те, що тут діється, це не…
Як ви кажете?
«Неземне».
Це щось неземне.
Я про це нічого не знаю, але про інше знаю багато.
Я був залізничником.
Я можу все пояснити про лебідки та рейки.
Я не вірю, що ви не в курсі про це.
Попи не кажуть, що мерці піднімуться?
Скажи, що Біблія все пояснює.
Це з Царством Небесним не пов'язано.
«Коли не лишиться місця в пеклі,
мерці підуть Землею».
Що це було?
Так казала моя бабуся.
Не вірю я в це лайно.
Але правда, що в цій війні
кожен з нас зробив те, про що жалкує.
У Лас-Агіласі є поп.
Як захочеш сповідатися перед Судним днем.
Пішов ти!
Судна срака!
Єдине, як це пов'язане з Богом,
хтось уявив себе Ним.
Що це, капітане?
Це…
моя родинна річ.
БЕЗ ЯЄЦЬ У ВІЙНІ НЕ ПЕРЕМОГТИ
Гей, мусульманине.
Забув, що Аллах не дозволяє тобі пити.
Вбивати - так, це дозволяє.
Твоєму богу теж наплювати, що ти вбиваєш своїх братів.
В мене немає бога.
Я б'юся за мету.
Отже, ти мав CS1…
Багатій…
Я казав, що їздив на ньому, а не мав.
До війни я працював в дядька механіком.
А ти?
В тебе був ES1, так?
Такий байк щодня не побачиш.
Хвилинку.
Ти Мігель Андреу?
Мігель Андреу!
Десять років тому у Ла-Рабассаді бачив твої перегони.
Коли ти пролетів той поворот, я…
Я гадав, ти не виживеш.
Оце так перегони!
Ти навіть дав мені автограф, пам'ятаєш?
Хоча навряд чи.
Там було стільки людей, а я був малий.
Мігель Андреу!
Оце так, б'юся разом з Мігелєм Андреу.
Ми не на одному боці.
І мене звати не Андреу.
Яка різниця, ким я був до війни? Ось що тут тепер!
Але ж війна закінчиться, їздитимеш знов.
«Закінчиться», - каже…
Ми вже рік відступаємо.
Плювати,
хтось має перемогти.
Не будь гівнюком.
Я знаю, що більше ніколи в житті не їздитиму.
Якщо знаєш, що програв, нащо б'єшся?
Я ніколи не кидав перегонів.
Наплювати, що прийду останнім, почав перегони - закінчи.
Тебе звуть «Вбивцею попів»…
Але ти жодного попа не вбивала.
Я мала щось сказати, аби прийняли до міліції.
Збережеш таємницю?
Чув, всі жінки твого рангу або шльондри,
або лесбійки.
Чи і те, і те.
А ти не лесбійка.
Не прикидайся крутою, бо знайдеш лише проблеми.
Я помітив, що ти мене жерла очима…
Гей, я розумію.
Армія, яка надсилає жінок битися, це армія тюхтіїв.
Певен, тобі кортить знайти чесного чоловіка.
Знайдеш, надішли до мене.
Дивись.
Це отче Бустос.
А дівчинка - моя молодша сестра.
Вродлива, так?
Він теж так гадав.
Почалася війна, я не мала часу попрощатися з родиною,
та не з отче Бустосом.
Хочеш ще одну таємницю?
Ти мав рацію щодо одного.
Я його не вбила.
Коли я пішла, він ще дихав.
Він - велике патякало.
Просто ідіот, наляканий, як і всі ми.
Для мене ті всі - це мої товариші.
Ви всі могли вже померти, тому помовч.
Їм наплювати, на якому ми боці,
якщо хочемо звідси вибратися, краще забути все це лайно.
Все це лайно?
Авжеж, можемо триматися за руки, співати пісні.
Всі ви фашисти однакові, зрадники та пацюки.
А всі ви, червоні - діти Сатани.
Я навіть твого хвоста бачив.
Дивився на мою дупу?
Ні, я не…
В моєму місті в чоловіків порепані руки.
Ти й у боях не бував?
Я юрист.
-Юрист. -Корпоративне право.
І якого біса тут забув юрист?
Ага, ти нам згодишся.
Я зламав носа другові Франко.
Майже його кузену.
Тому я завдав шкоди націоналістам більше, ніж ви всі.
Юрист… Трясця тобі.
Чули?
Один іде.
-Мусульманине, дай гвинтівку! -Ні.
Лише я торкаюся Лейли.
Клятий мусульманин!
Цей більше не встане.
Трясця.
Лайно!
В нас компанія!
Вбили одного, а пре купа!
-Часу немає! -Ну ж бо!
-Капітане, що робити? -Вперед!
Вбивце попів!
Трясця…
Тікайте!
За нами! Через чорний хід!
Ну ж бо!
-Боже… -Швидше! Давай!
Давай! Давай!
Сюди!
Хутчіш!
Запале!
Зголодніли, козли?
Жеріть це!
Тікайте!
Бога ж, курва, мати.
Що робитимемо?
Не стріляй, ми не знаємо, скільки їх.
Тхне свининою.
Звідки знаєш, як вона смердить?
Бо я трахав твого батька.
Отже, ти з гомиків.
Ні.
Все гаразд, чуваче.
Але якщо ти його трахав, то так.
Він має рацію.
Досидь, ви що, в школі?
Що це?
Вони відгородили долину.
Хто відгородив?
Німці. Я бачив їхні бухти, вони все відгороджували.
Смажиться.
Сержанте.
Не можна їх так кидати.
Хоч він й червоний,
хай змилостивиться Бог над його душею та прийме в раю.
Амінь.
Кляте лайно.
Гей!
Якщо це зробили нацисти, ви маєте щось знати.
Ми всі ризикуємо життям, фашисте, не свисти нам.
Вони нас не впустять.
Ми посеред театру військових дій.
Бачиш? Я мав рацію.
Сучий син, ти про все знав!
Ні, чекай, це та ж записка.
Я не знав, що на ній мапа. Мабуть, невидимі чорнила.
Я дізнався у будинку.
Тобто? Німецька?
Так, там години, хвилини, швидкість…
Пес впізнає голос володаря.
-Швидкість чого? -Війська.
Якого війська? Бачиш тут військо?
Ні, тут щось інше.
Це вони.
Що б це не було, почалося воно тут.
І ти нас сюди втягнув.
Не втягував.
Я гадки не маю, що воно чи звідки взялося.
Та їм насрати, на якому ми боці.
Хоч зараз не сперечайтесь.
Вони рухаються більш злагоджено, ніж ми.
Пардон, за метафору.
Отже,
гарні новини - якщо це мапа, вони не всюди.
Погані - ми не на тому боці мапи.
Краще піти далі, доки нас не знайшли,
але хрестик тут.
Це не просто так.
Давайте з'ясуємо, що, трясця, коїться.
А що, як вистрибнемо з пательні у вогонь?
Іноді це єдиний вихід.
Нечувано, але фашист правий.
Я «за» перевірку.
Нечувано, та я підтримую чотириокого йолопа.
Нам нічого втрачати.
-Декрус. -Га?
Так, авжеж.
Чого боїшся, Хасінто?
Незайманий священого серця з тобою.
Пішли.
Бісова демократія.
Припустимо, фашист правий,
і щось піднімає мертвих.
Якщо знайдемо, треба щось робити.
Тобто?
Скористаємося самі.
І якщо знайдемо, треба буде здихатися наших попутників.
Просто хочу знати, з ким ти.
Я чітко знаю, з ким я.
Сподіваюся.
Ще не пізно, хтось має не спати.
Може, вимкнули світло через бомбардування.
Чи їх всіх з'їли.
Оце так бій.
Ні, це не бій.
Тут одні стріляли, а інші отримували кулі.
-Декрус, глянь, чи заведеться. -Так.
Знову синій порошок.
Сержанте!
Якщо ти живий, виходь!
Стрілятимемо через три…
дві…
-Одну! -Ні!
Я виходжу.
Не стріляйте.
Все гаразд, люба. Не бійся.
Ти не мертва?
Бачила балакаючих мерців?
Бачила ходячих.
А твоя нога?
Забила, коли тікала.
Від кого?
Мабуть, від нареченого.
Все гаразд.
Тепер ти з нами.
Як тебе звати?
Ана.
З ким ви?
Потроху зі всіх.
Війна скінчилася?
Між нами мирний пакт.
Що тут сталося, Ано?
Це був найщасливіший день…
Доки не прийшли німці.
Трясця! Трясця!
Лайно!
Мій наречений… тобто чоловік.
Він впав на мене зверху, я прикрилася ним.
Влучили лише в ногу.
Потім прийшли солдати,
закрилися у церкві з величезними коробками.
Я скористалася миттю та сховалася…
Потім почула бубніння.
Мерці почали рухатися
та вставати.
Вони пленталися площею.
Я хотіла вийти, але то була не моя родина.
Не мій чоловік.
Німці дивилися з дзвіниці та реготали.
Потім спіймали кілька, забрали до церкви.
Проводили експерименти.
Ми були їхніми піддослідними.
Доки в церкві не стався вибух…
Більше вони не сміялися.
Все заповнилося синім димом,
і вони стали тими, хто бігав та жер одне одного.
Вони намагалися відстрілюватися, але тих забагато.
В них не було й шансу.
З вечором прийшов спокій.
Я виглянула на кілька хвилин.
Перетинала площу та почула кроки…
Я гадала, вони повернулися за мною.
А це були ми.
А де тепер інші?
Куди пішли?
-Всі у фургон! -Тримайся міцніше!
Що? Вона бідолашна вдова!
Ніхто нікуди не піде.
Якого біса ти робиш?
Я знайшов формулу цієї речі! Зброя в нас!
Візьмемо з собою.
Ага, авжеж, з собою. Але вони лишаться тут.
Кляте республіканське падло!
Наступна буде в голову.
Хайме, заради матері, поклади пістолет та випусти їх…
Заткнися!
Це не військове питання.
А політичне, а тому я віддаю накази.
Треба віднести цю інформацію у штаб.
Руські знають, що робити.
Посиплемо цим їхні міста та війні кінець!
Вони вб'ють одне одного! А ми - їх!
Ці люди нам допомогли, так не можна.
Можна та треба.
Можеш лишитися тут зі своєю дівчиною.
Гадав, я не помітив?
Я не повторюватиму, Хайме.
Опусти сраний пістолет.
Припни язика.
Вони пруть звідусіль…
Що відбувається?
Ти бовдур, який нічого не знає!
Ти не в своїй лізі.
Партія надає накази, а я - представник партії.
Ви всі - ідіоти.
Я даю тобі шанс піти зі мною. Сам вирішуй…
Хай Бог прийме і його.
Нам не вибратися.
Я знаю цю церкву. В неї є підземний хід.
Авжеж.
В пацюка завжди є кілька ходів.
Ти впевнена?
Якщо звірюги зайдуть,
з цього тунелю не вибратися, тоді нам срака.
Вибачаюся.
Зараз в нас немає вибору.
Вперед!
Швидше!
Вперед!
Вони вже тут!
Вони нас внюхали чи що?
Швидше, ну ж бо!
Сюди!
Глянь, як втікають.
І не зачекають.
Не хвилюйся, я тебе тут не кину.
Боже!
Суко, звали від мене!
Рафі! Допоможи!
Відчепися, демонице!
Відчепися!
Як огидно!
А була така вродлива…
Вона просто подруга, не заздри так.
Ідемо.
Чекай! Дівка вкусила мусульманина.
Самі знаєте, що буде.
Це лише подряпина!
Брехня! На взутті слід від зубів!
Твоя «барака» зникла.
-Сержанте. -Чекай! Дивись!
-Зуби не прокусили! -Брехня!
Знімай шкарпетку.
Не прокусила! Бачиш! Я ж казав!
Аллах досі мене береже!
Ти й твоя клята «барака». Цей сморід їх зупинить.
Забираймося звідси!
Стривайте. Сюди!
Ну ж бо! І не зупиняйтеся!
Сестро…
Що ти робиш?
-Я повертаюся до церкви. -Куди?
Хтось має подбати про їхні душі.
Не верзи дурниці.
Пішли, вони вже близько!
Це воля Божа.
-Якого Бога?! -Хасінто!
Що?
Неприпустимо, але…
я покажу твоїм хтивим очам мою ногу.
Ми знаємо, що буде, коли ті демони тебе вкусять.
Трясця, Флор…
В мене є робота.
Хвилинку, сестро.
Ось кілька свячених подарунків.
З твого дозволу піду відпущу гріхи.
Іди з Богом, Флор.
«…і підняв Бог миру з мертвих найкращого пастиря,
Бога нашого Ісуса Христа, кров'ю вічного завіту
вічна Йому слава!»
Амінь!
Ніби все чисто, і вантажівка працює.
Декрус, знаєш, що робити?
Сумніваєтеся в мені?
Що ти задумав?
Слухай. У Лас-Агіласі є вагон з такою ж емблемою, як на церкві.
Гадаю, я знаю, хто керує операцією.
Як дістанемося туди…
Стій. Ти нас за ідіотів тримаєш?
Нащо нам пертися до фашистів?
Не може бути, щоб вони розпочали це, не маючи протиотрути.
Має ж бути спосіб!
Нащо це тобі?
Ми знаємо, що це зброя, і вона ваша.
Нам і так кінець, а з цим тим паче. Ви перемогли.
Мій брат воює за вас.
Мій рідний брат воює за вас.
Щоразу, коли бачу звіти, я гадаю, що дізнаюся,
що він або помер на фронті, чи він в тюрмі, чекає на розстріл.
Що б не сталося, програю я.
Якщо це вирветься з Лас-Агіласу,
війна не скінчиться ніколи.
Вона триватиме, доки не лишиться нікого.
Якщо дамо зброї вирватися,
програємо всі!
А ти гарно патякаєш.
Ким був до цього?
Корпоративний юрист.
Іди ти.
Ще я вчив кримінальне право, але не мав практики.
Я піду до Лас-Агіласу, аби спробувати це зупинити.
Можете піти зі мною, чи тікати, доки є кулі.
Якщо зайдемо до Лас-Агіласу, нас всіх стратять чи посадять.
Так хоча б матимемо шанс.
Не хвилюйся, тебе зустрінуть тепло.
Щоб не скінчити, як Бродський, краще самим застрелитися.
Твоя промова непогана.
Але для мене вона нічого не змінить. Ми програли.
Якщо підемо до Лас-Агіласу…
Не цю війну, ідіоте, ту.
Ви вже перемогли.
Навіть якщо зупинимо цих, країна ваша.
Я застарий.
Мені насрати на себе. Хай хоч стратять.
Але в мене є прохання.
Мої товариші мають вижити.
Гаразд?
Давай знайдемо це лайно та прослідкуємо, щоб вони вижили.
Поклянися.
Хвилинку. Де Декрус?
Мить тому був тут.
Клятий малий! Де він?
Можемо їхати!
Бачу в фашиста з'явилися яйця.
Малий, дуже тонка лінія відокремлює хороброго від дурного.
Якби я знав, капітане.
Вперед!
Який твій план?
Заходимо, беремо антидот, виходимо.
І ти знаєш, де він?
Більш-менш. Так.
А це місце?
Так.
Я був тут лише раз.
І це найкращий план?
Я не знаю, але він єдиний.
Чудово.
Це задній бік Лас-Агіласу.
Там тунель, він веде до головної споруди.
Там я бачив вагон. Мабуть, це лабораторія.
Скоро дізнаємося.
Щасти, юристе.
Це не гра в карти, щастя тут не треба.
Стояти!
Ні кроку ближче!
Я капітан Лосано!
Я привів групу виживших!
Тобі завжди насрати на накази?
Гадаю, я такий, як ти.
Радий тебе бачити.
Приніс відповідь Аларкоса?
Як бачиш, я пішов навпростець та натрапив на проблемку.
Якщо зміг дістатися сюди, можу сказати, що ти весь в батька.
Впустити його.
Наказ - ніхто нікуди не виходить.
Насрати мені на наказ.
Бачиш, наскільки я, як ти?
Я з трьома солдатами та полоненими…
Я надіслав тебе до шостого навчитися битися.
А я й б'юся, за своїх людей.
Мені насрати на твоїх людей.
І ми не схожі.
Їм краще зайти, в них є інформація про твою зброю.
Гадаєш, я не знаю?
Один з них повідомив про твої пригоди на пості Монкайо.
Та він не знав, що ми розпочали все десять годин тому.
Твої полонені ні в біса не знають!
Чекай, ти не розумієш, що там діється.
Це ти нічого не розумієш!
В руських є така ж зброя.
Вони ще її не вдосконалили.
Гадаєш, вони її не використають?
Ти не в своєму офісі.
Це війна, я в ній переможу!
Не дивлячись ні на що, все успішно.
Тепер ми зачистимо долину.
Краще заходь, доки не полетіли бомбардувальники.
Подумай, ті люди під моїм командуванням.
Я дав їм моє слово. Я не можу їх лишити!
Хане.
Не біси мене.
Я їх не кину.
Капітане!
Це наказ!
Якого біса ти робиш? Забирайся звідси.
Що сталося, капітане?
-Щасти! -Генерале, чекайте!
Трясця, я фашист!
Козли, нікому не можна вірити в цій країні.
Бісів йолоп.
Треба відкласти бомбардування. Подзвоню Аларкосу.
Забудьте.
Ви більше не головний.
Та й ніколи не були.
Ти про що?
Я тут головний. Все діється, як я скажу.
Бісів немчура.
Казав же, план - лайно.
Вони дійдуть сюди.
І їм насрати, яка уніформа перед ними.
Ні.
Їх розбомблять.
Літаки вже летять. Тут зроблять пустелю.
Я не піду без гаміру.
Запале.
-Є щось, щоб підірвати лігво? -Є сифони та динаміт.
Спрацює.
Де моя вибухівка?
Вона в мене.
Декрус, що ти робиш?
Ви мали рацію, капітане.
Я хотів бути хоробрим,
а я просто дурний.
Ти про що?
Площа була порожня.
Але не автівка.
Ні… Лайно.
Кинь це, негайно!
Кинь…
-В них є антидот… -Капітане.
Для мене все скінчено.
Але… ти ж боягуз, Декрус.
І незайманий, забув?
Ви гарна людина.
Але я не малий.
Я попрошу вас про одне.
Я збрехав про дівчину.
Коли проїжджатимете Бойро, знайдіть Тересіту.
Скажіть, що на фронті я постійно про неї думав.
І я спробую ті пампушки.
Яке ж ти брехло, малий.
У Ла-Рабассаді в мене був поганий заїзд.
Я впав на півшляху.
Коли я фінішував, всі частували переможця.
І лише один малий не відчіплявся від мене, доки не дав автограф.
Ви ж не пам'ятаєте.
В тебе був червоний блокнот.
Та синій олівець.
Я його зберіг.
І у блокноті написав:
-«Почав перегони - закінчи». -До кінця.
«Для Пабло».
Трясця!
Оце перегони!
Давай, майже!
Трясця!
Оце так перегони.
Шляху назад немає.
Спецзагін до північного входу.
Активовано надзвичайний стан.
Трясця!
Що робитимемо?
Знайдемо антидот.
Вагон має бути тут.
Тут?
Хтозна! Але його треба зупинити!
Капітане!
Я пішов служити, бо форма мені пасує.
Мати народила мене не для цього.
Тому далі я краще сам.
Не плач, я тобі напишу.
Рафіре, ідеш?
-Ні. -Щасти, друже. Салам-алейкум.
З Богом!
Твій план чудово працює, фашисте.
Щось я не певен, сержанте.
Моє життя - перегони, не бій чи окопи.
Котися, Запале!
Ага, ідеально.
Трясця! За мною!
Вперед!
Сюди! Бігом!
Де Рафір?
Ще один обісрався.
Ідіть! Я прикрию!
Бігом!
Трясця! Сюди!
Боже!
Трясця!
-Гей! -Вперед!
Трясця!
Боже… чи як там!
-Ми маємо дістатися лабораторії! -Як?
Сюди!
Хурель!
Аллаху акбар!
Рафіре!
Боже, перелякав!
Нарешті самі.
Що таке, скучив за мною?
Я завжди був гівняним водієм.
Я впав, а твої товариші не відпускали.
Твоя дівчина?
Лаура.
Мали побратися у травні.
Ви, козли, вбили її у Лусені.
Марія.
Хлопчик - Мігель. Як я.
Бачив власними очима, як їхній дім розтрощило бомбами.
А вони схожі, ні?
-Дуже схожі. -Пішов ти, моя куди вродливіша.
Пішло все в дупу.
ВИБУХІВКА
В мене ще є один талант.
За Іспанію!
Чекай хвилинку!
Твою чи мою?
Яка різниця? За ту, що лишиться після цього лайна!
Тут!
Отже, ми тут.
Беріть антидот, а я нас витягну.
І яким це чином?
Казав же, що до війни водив таке ж цеберко.
Вперед!
Сучий син!
Що це?
Це антидот?
Антидоту немає!
Його немає.
Ми спробували кілька.
Але він лише сповільнює інфекцію.
Гадаю, я занадто добре попрацював.
Я підкорив останній рубіж.
Брама відкрита, і тепер ніхто це не зупинить.
Моя робота…
Моя робота безсмертна.
Воно іде…
Воно іде!
Вічне… життя!
Недовго жив, га?
Трясця!
Лайно!
Мені кінець…
Ні, ні, ні!
Чекай!
Чекай! Будь ласка! Ні!
Божевільна! Ти відтяла мою руку!
Гадаю, ми встигли!
Я знав, що ти тут!
Ніякої уяви!
-Ну ж бо! -Трясця!
Сюди! Швидше!
Вони її розіб'ють.
Гадаю, ідей в тебе більше немає.
В мене ще є дві кулі.
Шкода, руки немає зарядити пістолет.
Ти завжди мені це згадуватимеш?
Так!
-Ти ж не збираєшся мене поцілувати? -Ні. Авжеж, ні.
-Ні. -Зараз не влучний час.
Слухай… Гадаю, часу в нас обмаль.
Флор, якщо твої історії про вічне життя - правда…
чекай на мене, я йду!
Абдула. Барака!
Хане. Хане!
Ти відтяла мою руку.
Отже, ти вдома.
Куди підеш?
Спробую дістатися Франції.
Трясця. Знаю, це гівняна країна, але у Францію?
Це вже не мій дім.
Слухай…
З мого боку тебе не знають.
Тобто…
Можеш піти зі мною. Тобі нічого не буде.
Хане, ми занадто різні.
Якби не війна, ми б не зустрілися.
Так, але ми зустрілися.
Нас нічого не втримає разом.
Трясця…
Ця клята війна не може дати нічого гарного?
Ні ця війна, ні інші, юристе.
На твоєму місці, я б її обробила.
Гей, чекай!
Хоча б скажи своє ім'я.
Серйозно?
Я не можу звати тебе «Вбивцею попів»!
ЗАСНОВАНО НА «НІЧ ПОМЕРЛИХ 38»
МАНУЕЛЯ МАРТІНА
Переклад субтитрів: Фатун Володимир