Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Погледнете.
Това е произведение на художника Рензо Нерви,
известен с успехите в живота си, но и с много провали.
Разгледайте внимателно картината.
Не се питайте за нейното послание.
Изкуството не е просто представяне на реалността,
то може само да създава своя реалност.
Не търсете значение - такова няма.
Картината предлага едно преживяване на сетивата ви. Приемете го.
След като известно време се наслаждавахте на картината,
може да ме последвате, за да ви запозная с художника.
Рензо Нерви - велик художник и добър приятел.
Най-добрият ми приятел.
Нямаш и представа до каква степен ме ядосваш! Неописуемо е.
Затъваш и ме повличаш със себе си.
Какво целиш?
Даваш ли си сметка, че тази изложба ти отне десет години?
Проблемът не е в липсата на продажби, а в пресата.
Унищожиха ни.
"Арт Прес", великият Лаверан.
"Самоубийствено е в XXI век
да даваме поле за изява на художници, живеещи в миналия век."
"Самоубийствено"!
Няма да ти чета останалите.
Рензо, проблемът е, че отказваш всички интервюта.
Цупиш им се. - Добре знаеш, че няма смисъл.
Критиците вече нямат власт!
Тя е при оценителите, купувачите, колекционерите.
Парите са водещи, Артюр.
Оценителите, колекционерите и критиците искат да те видят.
Не дойде дори на откриването! - Имам агорафобия.
Имаш ли бележка от лекар за тази агорафобия?
Агорафобия и супермаркетофобия.
Супермар... Какво?
Страх от супермаркети. - Стига глупости.
Говориш с мен, Рензо!
Не искам много от теб.
Само идвай от време на време в галерията.
Не мога да се преструвам пред тези сноби.
Глупаци да анализират картините ми. - Не всички са глупаци.
Артюр! - Да?
Ролята на шут е твоя, не моя.
Не го приемай лично, но се справяш отлично.
Ти си си в свои води, но аз не съм.
Лаверан е прав. Приклещен си в миналото.
Не ми пука какво казва. А и аз никога не чета критиките.
А трябва.
Изложбата се казва "Лабиринт", защото се лутаме из ума на Рензо.
Невероятно е. Много харесвам тази картина.
Пренася ни в света на сънищата, на кошмарите.
Харесва ли ви? - Да.
Зад грубото изображение
се крие чувство за ирония, състрадание, дори снизходителност.
Да, много сте права.
Щрихите с четката са леко налудничави,
зад бичуването на плътта на моделите
усещаме човечността на художника,
неговата чувствителност.
Няма да повярвате!
Знак от съдбата е, че картината е за вас.
Самият художник идва насам, докато съзерцавате картината му.
Случва се рядко.
Нека ви запозная. Скъпи приятелю Рензо...
Добър ден. Извинете ме.
Харесва ли ви?
Да мина ли и останалите? - Няма нужда.
Ти решаваш.
Да повикам ли полиция? - Няма нужда.
Или да повикам... - Няма нужда!
Анас!
Връщам ти го, не ми трябва повече.
Да не си утрепал някого? - Даже трима.
Глупости!
Харесва ли ти?
Изчакайте. Артюр, Рензо Нерви те търси.
Казахте ли му, че съм тук? - Да.
Йожени! - Тук сте!
Това, че ме виждате, не значи, че наистина съм тук.
Животът е по-сложен... - Искате ли да говорите с него?
Не. Дайте ми телефона.
Ало. Какво има?
Хареса ли ти? - Не знам дали знаеш,
но преди 50 г. Ники дьо Сен-Фал е стреляла по произведението си.
Не си измислил нищо ново.
Изкуството е една постоянна революция.
Заради теб изгубих ценна клиентка.
В момента нямам особено желание да говорим.
Приятен ден. - Не, не, почакай.
Да, прекалих. Признавам и съжалявам.
Благодаря за това. Много достойно от твоя страна.
Извинението ще оправи положението.
Трябва да затварям. - Почакай.
Исках да ти кажа, че съм позакъсал с парите.
Може ли да ми дадеш аванс?
За картината, която заради теб не продадох ли?
Дори да я бях продал, нямаше да мога да покрия щетите.
Какви щети?
Куршумите, който изстреля, не се спряха в картината ти,
а в моята стена!
Да, тези щети.
Всичко свърши. Край на изложбата. - Кажете му за срещата.
Йожени ще ти се обади, за да уточните доставката.
Връщаме ти непродадените картини. Тоест...
Всички. - Чу ли?
Рензо?
Какво желаете?
Рензо Нерви? - Да.
Аз съм Алекс. Приятно ми е да се запознаем.
Какво да направя за теб?
Искам да стана ваш чирак и да се науча да рисувам.
Нося ви мои картини, ако искате да ги видите.
Как ме намери? - Не беше никак лесно.
Почти толкова трудно като да намериш Банкси.
Не приемам чираци. - Поне ми дайте шанс.
Глух ли си? - Не съм глух, но съм инатлив.
Потърси си някого като Джеф Кунс.
Не съм фабрика, рисувам сам. - Именно!
За мен сте един от последните истински художници.
Жива легенда.
Чак жива легенда...
Забавен си, макар че си инатлив.
Давам ти една седмица. Една грешка, и си тръгваш.
Дадено, учителю.
И не ме наричай така. - Разбрах, учителю.
Ще започнем с упражнение за наблюдение.
Седни на този стол.
Внимателно огледай всички предмети в стаята. Всички!
Каяка, лебеда, Бамби, колелото, ковчега.
Онова даже не знам какво е.
А каква е целта? - После ще разбереш.
Е, много добре. - Благодаря.
Учителю?
Вече повече от три часа наблюдавам.
Да, вярно.
Е...
Сега ще изпразниш изцяло стаята.
Махни всичко от гардеробите, по стените, на земята. Всичко.
Вземаш всичко и го местиш в тази стая.
Добре.
Много добре.
А защо?
Още ли не си приключил?
Колко време Херкулес е чистил Авгиевите обори,
които не били чистени с години?
Не. Колко му е отнело? - Много дълго време.
Всъщност го е направил за ден.
Само че той е бил много силен, а не 45 кг с напикани гащи като теб.
Добре де. Ще ми помогнете ли поне с каяка?
Да. Какво желаете?
Това ново упражнение ли е?
Не, просто нямаш късмет.
Какви са тези картини?
Непродадените.
Господин Форестие? Добър ден.
Приятно ми е. Последвайте ме.
Трябва ни нещо открояващо се за тази стена.
Искаме да е с размери поне 3 м на 1,5 м.
Много добре.
Нека ви предложа нещо.
Вместо да купувате стара картина,
защо не поръчате нещо оригинално?
Картина, която ще е нарисувана специално за вас.
Може да я поръчаме на велик художник.
Може да е свързана с фирмата ви, с нейната репутация, с историята й.
Това ми харесва. - Добра идея.
Така ми се струва.
Кой художник предлагате?
Рензо Нерви?
Няма ли някой по-цивилизован, който не създава проблеми?
Който и да е друг. - Рензо е идеален!
Нямате интерес да го правите. - Не може да се водим от интереси.
Точно затова ме наехте - да ви припомням кои са вашите.
Възхищението ви ви заслепява. - Да, възхищавам му се.
Възхищавам му се.
Това не значи да се питаш дали e популярен, или вървежен.
Говоря за възхищение!
Останах слисан, когато за първи път видях негова картина.
Не говоря за лично усещане.
Говоря за универсално усещане, за грация в различното.
Знаете ли какво е да видиш света през очите на някой друг?
От седмици се боря за тази златна възможност,
а вие я пропилявате заради този социопат.
Защо?
Искам да му помогна.
Учителю, намерих това в боклуците ви.
Препоръчаните писма са важни.
Какво е? - Да видим...
Това е предизвестие за изгонване.
Според постановление на съда
трябва да напуснете и освободите от вещи жилището,
което в момента обитавате незаконно.
Трябва да стане най-късно...
Кога получихте писмото? - Не знам.
Учителю, ще ви изпъдят.
Искам да видя как ще стане.
Роден съм в тази къща и ще остана в нея до смъртта си.
Това е от Обществения трезор. - Не го пипай!
Една китайска поговорка казва:
"Ако нямаш нещо полезно за казване, замълчи".
Не пипай и си допий кафето. После си довърши задачата.
Една жива легенда ти го казва.
Приключих я.
Е? - Добре.
Беше трудно, но се справих.
Сега ще върнеш вещите по местата им в тази стая.
Това е упражнение за памет. Затова трябваше да наблюдаваш.
Шегувате ли се? - Не.
Научи се да наблюдаваш. Това е най-важно.
На работа. - Учителю...
Да? - Аз съм.
Артюр! - Да, Артюр.
Имам работа за теб. Искаш ли я?
Какво наричаш "работа"?
Защо си тук? Чакат те горе.
Трябваше да се качиш. - Кой ги е правил?
Маги Чекамондо.
Френско-угандска фотографка, която живее в Берлин.
Прекрасното е, че има ужасен личен живот.
Сираче е.
Това са NFT. Не ме питай какво са, така и не разбрах.
Йожени се е заела с тях и се продават.
Щом се продава...
Да се върнем към срещата.
Искаха бързо да видят предложение.
Позволих си да им нарисувам картинка
и им казах, че ти си я правил.
Представил си се за мен?
Знаех точно какво искат да видят.
Беше по-лесно. Беше само скица.
Много им хареса, но това е само формалност.
А защо направо не нарисува картината?
Не започвай. Ела с мен.
Дръж се като кучетата на задната седалка на кола,
които кимат така с глава.
Не казвай нищо. Ние с Йожени ще водим разговора.
Престани да ми правиш напук!
Разчитам на теб! - Добре.
Мога ли да ти се доверя? - Да.
Значи сте в аграрната индустрия. - Да.
Но по-скоро аграрната или по-скоро индустриалната?
Биопродукти или не?
Май не сте по биопродуктите. ГМО?
Не, не, не.
Ползвате ли глифозат? - Извини ме.
Господин Дюпон-Лавал много хареса скицата ти.
Може ли да я видя?
Да, разбира се. Заповядай.
Не е зле. Браво.
Рензо обича да се поздравява за работата си.
Хората на изкуството рядко са скромни.
Господин Нерви, кажете ми
как се роди идеята за това произведение.
Да.
Идеите са тук.
Смятам, че художникът винаги се изразява най-добре
чрез изкуството си. - Да.
Рензо ми разказа за мексикански майстори на стенната живопис,
който вие обожавате - Ривера, Ороско.
Но за по-съвременните. - И по-мексиканските.
Да, говорихме за това.
Искаме картина, която да е с размери поне 3 м на 1,5 м.
Това е огромно! Почти като "Герника"!
"Герника" е много по-голяма.
Мисля, че вървим в посоката на шедьовър.
Да се надяваме. - Да се надяваме.
Радвам се, че мога да работя с вас.
Благодарим. - Благодарим.
Това е каталогът на последната ни изложба.
Прекрасно. Благодарим. - Благодаря.
Няма да ви разочароваме. - Довиждане.
Мина сравнително добре.
Погледни колко е красиво. Прекрасно!
Ако беше у нас, по цял ден щях да я съзерцавам.
Този портрет на Модиляни е превъзходен.
Разбирам защо те трогва.
Защо? - Не ти ли напомня за някого?
Естер. - Така ли? Мислиш ли?
Да.
Да се върнем към реалността.
Искат да приключиш картината до месец.
Искам първо да разбера дали мога да го направя.
Знаеш, че не рисувам по поръчка. - Независим творец си.
Да. - Ти самият ми говореше за Пикасо,
който рисувал за себе си, но приемал и поръчки.
Бил е и богат, и гениален.
Едното не пречи на другото.
Проблемът етичен ли е? - Да, точно така.
Знаеш ли как третират животните във фабриките си?
Премазват пиленцата живи. - Да, знам.
Намирам го за отвратително, грозно...
Това ме вбесява, но трябва да се изхранваме.
Не те карам да работиш за Хитлер.
Жан-Марк Лаверан е дошъл да види изложбата.
Критикът ли? - Да.
Ще отида да го поздравя. - Идеята не е добра.
Защо?
Рензо, не мърдай оттук. Не напускай помещението.
Поздравления.
Г-н Лаверан, каква изненада.
Исках да ви кажа нещо за статията ви за последната ми изложба.
Рензо, моля те. - Няма да коментирам текстовете си.
Особено с художника.
Статията ви беше поучителна, макар да ме унищожи.
Е, аз ще тръгвам. Довиждане.
Г-н Нерви, всичко най... - Казвате,
че съм затворник на платното, което ме задушава.
Интересно, точно това чувствам. Една сила ми пречи да създавам.
Абзацът за смъртоносната матрица на екзистенциализма ми
не ми беше много ясен.
Рензо, ще ти обясня.
Беше брилянтен. - Подигравате ли ми се?
Спокойно. - Пусни ме, нещастнико.
Да се успокоим. - Бях искрен, отвори ми очите.
Обясни ми за какво ти е отворил очите.
Той те съсипа! Каза, че си залязъл, че си откъснат от реалността.
Трябвало да се пенсионираш, преди да откачиш съвсем.
Не се изразих точно така.
Почти дословно те цитирах.
Да си го кажем откровено - статията беше гнусна!
Нямаше и капка стил, а съдържанието беше помия.
Държа се като кучка, приеми го.
Няма да оставя нещата така! - Какво има?
Ще затворя галерийката ти! - Заплахите ти не ме плашат.
Кой си ти, че ще критикуваш творец като Рензо Нерви?
Вън от галерията ми, паразит такъв!
Сам си тръгвам. - Махай се.
Нещастник!
Чувствам се по-добре. - Да.
За кога искат картината?
Преди края на месеца. - Ще стане.
Какво ще правите с това, учителю?
Ще си продам душата на дявола.
Давай.
Ще го сложим върху стойките. - Добре.
Имам добра новина.
Г-жа Дебрьой избра да вземе картина на Нерви.
Една от каталога - "Гола жена".
"Гола жена на червен диван". - Да.
Прекрасна е. - Предлага 8000 евро.
Ние колко й искахме?
15, но казва, че не може да даде повече.
Невероятно! Това харчи само за уикенд!
Обадете й се и договорете цена.
Ако откаже, съгласете се с цената.
Добре.
Това е много хубаво.
8000 е добра цена. Доволен съм.
Проблемът е, че картината не е при мен.
Как така не е при теб?
При Лора е. - Коя е тази Лора?
Позираше за картина, излизахме. Подарих й я за Свети Валентин.
Повтори, не те чух.
Подарих й я за Свети Валентин.
За Свети Валентин?
Празнуваш ли Свети Валентин?
Понякога се поддавам.
Доволен съм. Това е хубаво. Най-после.
Предложи й да замениш тази картина с друга.
Дали ще стане? - Да.
Тук ли е? - Да.
Ела оттук. - Какво правиш?
Сигурен ли си? - Да, спокойно.
Разбира се, че ще се тревожа!
По дяволите, къде я е дянала?
Не нарушаваме ли закона?
Не, не е незаконно.
Ето я. Дори не я е закачила. - Да я вземем и да се омитаме.
Можеше да я закачи. - Няма значение...
Ела насам.
Кажи ми... От Модиляни ли се вдъхнови
за "Жена на червен диван"?
Да, има нещо такова.
Вече нямам вдъхновение.
По цял ден стоиш пред платната, в очакване на вдъхновение.
Трябва да го провокираш.
Трябва да подхраниш ума си, да излезеш от вкъщи.
Огледай се около себе си.
Знаеш откъде идваше вдъхновението ми.
Естер беше във всички портрети.
Дори в пейзажите.
Беше навсякъде.
Картините ми бяха плод на усмивката й.
Върни се към живота, Рензо.
Естер я няма.
Спри да се затваряш в Танатос.
Мисля, че ти трябва малко Ерос.
Заслушай се. - Отвращава ме.
Не, това е красотата на живота.
Е, тя вика доста силно.
Съжалявам.
Наистина съжалявам.
Какво ще правим? - Ще импровизираме.
Стойте спокойно, само преминаваме. - Рензо?
Аз съм психотерапевтът на г-н Нерви.
Не казвайте нищо, ще развалите терапията.
Провеждаме когнитивно-поведенческа терапия.
Целта ни е да възстановим нарциса на господин Нерви.
Посещението на определени места
може да спомогне приемането на болната му психика.
Както и връщането на някои ценни предмети.
Какви предмети?
Концентрирайте се.
Тук има ли предмети, които биха ви помогнали?
Може би такива, които ви принадлежат?
Може би.
Може би тази картина? Коя?
Вземете я.
Можеше да я закачиш.
Доста неловка ситуация.
Не се обръщайте, господин Нерви.
Внимавай.
Благодаря ти, че преживях това.
Удоволствието е мое.
Много добре. Перфектно е. - Благодаря.
Не ми благодари.
Какво следва? Дано е по-творческа задача.
Няма продължение. Това е краят.
Моля?
Как така? Сбърках ли някъде?
Напротив. Направи точно това, което поисках.
Не разбирам.
Измъкна се на косъм. Никога няма да станеш творец.
Как така?
От самото начало си рационален, сериозен,
методичен и най-вече - скромен. Това не са качества на творец.
Просто съм си такъв. - Имаш много качества.
Творците нямат качества.
Правиш изкуство, когато не те бива в нищо друго. Това е проклятие.
Ти си способен да правиш много повече.
Вие сте творец! - Аз олицетворявам казаното досега!
Правя ненужни неща, които никой не харесва.
Искам да рисувам, за да изразя това, което ми тежи.
Трябват действия, а не думи!
Ние сме това, което правим.
И какво да правя? - Разкарай се!
Още имаш време, но за мен е твърде късно! Върви!
Тръгвай!
Добре.
Съжалявам, Алекс, но е за добро.
Сега ме мразиш, но по-късно ще ми благодариш.
Ти защо си тук?
Ето твоята част от продажбата на картината.
Заповядай.
Не беше нужно да идваш чак дотук.
Исках да празнуваме заедно. Нося ти любимото ти вино.
Заповядай. - Благодаря.
Напредваш ли с картината?
Да, да, да, имам напредък.
Добре е.
Вложен е труд, силно е.
Много е прецизно, има детайли.
Работил си като вол!
Не намирам правилния подход.
Рензо, предупреждавам те - няма да ти дам мира.
Трябва да завършим картината!
Ако трябва, ще живея тук!
Да се захващаме. Как да ти помогна?
Да ти донеса ли бои? Какво да направя?
Отвори виното.
Идеално.
Искам да те видя в действие.
Да.
Вечерята е сервирана.
Много е вкусно.
Това имаше в хладилника.
Рензо.
Заповядай. - Харесва ли ти?
Идеална е, но не си се подписал.
Не се подписвам на поръчки.
Не започвай пак. Подпиши се.
Няма.
Хубаво е, че си включил плодовете и зеленчуците,
които искаше г-н Дюпон Лавал.
Ако ми бяха казали, че някой ден ще се продам така...
Отивам да си полегна.
Ето.
Моля, вдигнете я малко повече вдясно.
Превъзходна е. - Точно така.
Не пипайте нищо повече.
Нека погледна отдалеч.
Прекрасна е.
Закачането на картината е изкуство само по себе си.
То е 80% от цялостната работа. - Да.
Зле закачената картина е провал.
Много благодаря. - Идеална е, не я пипайте.
Благодаря. - Аз благодаря.
До утре и поздравления. - Благодаря.
Добър вечер. Познавате ли Пиер Бонар?
Тук ли работи?
Не, не точно.
Пиер Бонар е художник от началото на ХХ век.
Велик творец, имал шанса приживе да види успеха си.
Той е бил маниакален перфекционист.
Вечно бил недоволен.
Бил способен да поправя вече изложените си картини в музеите.
Кога едно произведение е приключено?
За него - никога.
Какво става? - Не ми викайте.
Не спирам да звъня, но той не вдига.
Импровизирайте. Ще бъда до вас. - Да го направим заедно.
Йожени ми съобщи, че за жалост,
великият Рензо Нерви не може да присъства.
Вдъхновението го е сполетяло
и се надяваме то да роди поредния шедьовър.
Аз ще имам привилегията
да ви представя тази картина.
Йожени.
Едно, две...
Артюр, предупредих, че идеята е лоша.
Това е фарс! - Не, интересно е.
Извинете, жертви сме на безвкусна шега.
Форестие! - Не е толкова зле...
Трябва да поговорим. - Почакайте, вижте...
Веднага. - Идвам.
Рензо Нерви? - Да?
Аз съм съдия изпълнител Бюфе.
Тук съм във връзка с изпълняването на съдебното решение за изгонване.
Може ли да влезем?
Да.
Благодаря. Господа, последвайте ме.
Да започнем от тази стая...
Вече четвърти път ти звъня, затова ти оставям съобщение.
Добре ме чуй, гаден егоист такъв! Загуби и последния си съюзник!
Исках да ти помогна, но ти потъпка и приятелството ни, и работата ми.
Толкова време си давах душата за теб!
Дадох ти шанс да рисуваш, да се изразяваш.
Не устояваш ли на чувството да унищожаваш?
Не искам повече да те виждам! Никога!
Господине, това е шампанско "Шатобриан".
Омари... - Благодаря.
Свинска плешка с хайвер и патладжан.
Благодаря. - Ако обичате.
Асорти от сирена.
Благодаря. - Това подхожда на ястието ви.
Да, ще ви го донеса. - Извинете.
Желаете ли десерт?
Добър апетит.
Веднага ще ви донеса кафето.
Шампанското ви. - Ще ви донеса сметката.
Сметката ви, господине.
Както казах на госпожицата, няма да я платя.
Моля ви.
Тази вечеря е малка отплата за работата ми като творец
за това проклето общество на дребни буржоа!
Моля ви, не ни принуждавайте да викаме полиция.
Ако позволите.
Не е добра идея да ги викате.
Ако ги повикате, ще вдигна още повече шум.
Всички ще се почувстваме неудобно.
Ако ми донесете един последен коняк,
ви обещавам, че ще го изпия и ще се разкарам.
Повече никога повече няма да ме видите.
Донеси му коняка и да върви по дяволите.
"Приятелю, усещам проклятието на мрачната пълнота.
Смъртта ми започна със самота.
Виждам как в непрогледната ми нощ проблясват звезди.
Дойде часът, в който и аз ще си отида.
Дългият ми конец трепти и почти докосва острието.
Вятърът, който те отведе, ме повдига леко.
Аз, отритнатият, ще последвам тези, които ме обичаха.
Зоркият им поглед ме притегля към безкрайността.
Тичам! Не затваряйте погребалната врата.
Такъв е законът и никой не може да му избяга.
Какъв свиреп шум се чува в здрача.
Дрънченето на веригите пред кладата на Херкулес."
Какво искаш?
Усещам се чудовищен, деформиран,
обсебен съм от скръбта и смъртта.
Като в картина на Франсис Бейкън.
Или като мъртво животно в творба на Деймиън Хърст.
Аз съм дивак. Не съм за това общество.
Осъзнах, че в този свят имам само теб, Артюр.
Качи се.
Наистина съм само нещастник. - Огромен нещастник.
Откога не си си плащал данъците?
Не знам. Естер се грижеше за тях.
Ясно. Толкова дълго значи.
Всичко беше лесно, когато започнахме.
Аз рисувах, ти продаваше картините.
Забавлявахме се и пращахме всички по дяволите.
За нищо не ни пукаше. - Така е. Променихме се.
Пазарът на изкуство стана глобален.
Изложбата в галерия вече не е достатъчна. Трябва да си навсякъде.
Трябва да си по изложенията,
в каталози за продажба, в социалните мрежи.
Трябва да се преструваш, да играеш по правилата.
Мислиш ли, че ми харесва да ближа задника на Дюпон Лавар?
Не.
И аз искам да ги пратя по дяволите.
И аз искам да си върнем онази изгубена свобода.
Къде са картините ти?
Взеха ми всичко.
Всичко е тук.
Това отрова за мишки ли е? - Така изглежда.
Трябва да знаеш...
Платих пропуснатия наем,
дълговете ти към данъчните,
за да си върна картините ти.
Иначе щяха да ги изхвърлят. Доволен ли си?
Да кажем, че...
В момента финансовото ми състояние е доста сложно.
Ипотекирах галерията си. Йожени ми се скара.
Ще ти спестя подробностите, не са интересни.
Защо го правиш?
Защо ми помагаш, след като аз постоянно ти създавам проблеми?
Имаше период, когато всички искаха картините ти. Помниш ли?
Най-големите галерии по света ти предлагаха, а ти им отказваше.
Винаги си поставял приятелството ни пред личните облаги.
Винаги си ми бил верен. Няма да го забравя.
Задръж картините ми, твои са. Прави каквото искаш с тях.
Рензо! - Задръж ги.
Дължа ти много повече от тях.
Винаги си ми бил верен приятел.
Благодаря ти за всичко.
Всичко ще бъде наред. Ще намерим решение.
Просто имаш пристъп на депресия, но ще се оправиш.
През XIX век депресията е била отличителна черта на гениите.
Как си? Благодаря, че прие срещата.
Получих всички негови творби, тоест повече от 200 картини.
Имам нужда от помощта ти.
Правиш изложби по цял свят, познаваш колекционери.
Искаш да станем съдружници ли?
Та ние имаме съвсем различно разбиране за професията.
За да преспим пак, ли го правиш?
От какво те е страх? Да се влюбиш отново в мен ли?
Артюр... Как да ти кажа... С Рензо е свършено.
От години не прави нищо значително.
Някои дори го мислят за мъртъв. Ако беше мъртъв...
Можеш да бъдеш много зла. - Откровена съм.
Не е от художниците, които ме вълнуват.
Не говореше така, когато беше във вихъра си.
Всячески искаше да ми го откраднеш. - Да кажем, че вече не ме вълнува.
Оставям те, имам работа.
Да, в хола е.
Рензо, виж кой е дошъл да те види.
Алекс? - Желаете ли нещо за пиене?
Да, едно кафе, моля.
Как сте?
Горе-долу. А ти?
Минах през ателието ви. Какво ще правите?
Не знам.
Артюр - мой дългогодишен приятел и собственик на галерия, ще ми помогне.
Искам да си вкарам нещата в ред, преди да замина.
Къде ходиш, Рензо?
Още ли рисуваш?
Не, смених интереса.
Доброволец съм към "Аксион контр ла фам".
Организираме големи събития.
Събираме средства, за да се преборим със световния глад.
Имам чувството, че наистина помагаме и спасяваме хора.
Браво, открил си призванието си.
Благодарение на вас е. Не говори, а действай.
Така ме посъветвахте.
Запечата се в съзнанието ми. - Казал ли съм го?
Ти ли си го казал? - Виж ти.
Алекс, останете за вечеря.
Да, с радост.
Може би така Рензо ще се преоблече
и ще облече нещо различно от пижама.
Нали, Рензо?
Онзи ме вкарва в таванската стаичка, за да ми покаже работата си.
Картините са добри, но не са нещо специално.
По онова време много се търсехме.
В художествената академия беше голяма каша.
В дъното на стаята видях една прекрасна картина.
Ето възможност да му направя откровен комплимент,
да не изглеждам твърде изкуствен.
Казах му, че портретът на жената наистина ми харесва.
А онзи отговори сухо: "Не е мой, а на Рензо Нерви,
преподавателя с гадната шапка".
Записах се при него.
Веднага ми каза, че не струвам.
Защото не струваше. - И станах галерист.
Първата ми изложба беше твоята.
Така ли се запознахте? Заради картината?
Да, загубих я на игра на покер.
Коя беше тази картина?
Изморен съм, ще си лягам. Лека нощ.
Беше портрет на жена му Естер.
Изгори я, когато тя почина.
После изгори и всички останали нейни портрети.
Рензо, съжалявам. Не трябваше да повдигам темата.
Артюр, животът е последователност от неща, които обичаме и губим.
Трябва да направиш нещо за мен.
Какво? - Помислих и времето ми тук мина.
Какви ги говориш?
Ако искаш наистина да си ми полезен,
помогни ми да сложа край на този цирк.
Ако правилно разбирам за какво ме молиш,
а аз мисля, че разбирам, веднага престани.
Няма да го направя. Дори не си го и помисляй.
Не знаеш какви ги говориш.
Тогава ще намеря друго решение. Лека нощ.
Ксанакс, прозак, фонтанил, стилнокс...
Да.
Ще ви обясня принципа.
Задавате въпрос, а философът отговаря,
благодарение на база данни с цитати.
Ще го пробвате ли? Тогава аз ще се опитам.
Господине, ще ви задам един лесен въпрос.
Ще получа ли повишение?
"Най-сигурният начин за забогатяване е да се задоволите с малко."
Това ми харесва. - Разбира се.
Това пак ли е някоя NFT?
В среден род е и спрете вече с това.
Хайде, задайте въпрос. - Не.
Какъвто и да е въпрос - екзистенциален или тривиален.
Защо хората искат да умрат?
"Смъртта не е "смърт", а само промяна.
Тази радостна кончина на жалките ни страхове
е само раждане в безсмъртието."
Рензо, има писмо за теб, беше в пощенската кутия.
Странно, защото няма пощенско клеймо.
Какво е това?
Няма ли да го отвориш?
После ще го направя. - Да го отворя ли вместо теб?
Не, благодаря.
Не искаш ли да знаеш какво е? - Да, но ще го отворя после.
Добре. - Имам право, нали?
Не е нужно всичко да става на момента.
Какво има в плика? - Остави ме на мира.
Дай го! - Излез от стаята ми!
Това е моят апартамент! Вкъщи съм си!
Тогава излез от хола си!
Какво е това? - Нищо.
Това лекарство ли е? - Не, защото не лекува, а убива.
Казват, че става внезапно. - Убива!
Къде го намери? - В тъмната мрежа.
От моя компютър ли влезе в тъмната мрежа?
Не можеш да ми попречиш. Имам право да сложа край.
Това е най-личното ми право. - Конфискувам го.
Щом искаш да умреш, решението е твое.
Ще се оправиш ли?
Не успях да го разубедя. Беше твърдо решен.
Познаваш го. Щом си науми нещо...
Може да се каже, че беше упорит. - И още как. Беше инатлив.
Като магаре. - Чак те подлудяваше.
Ако имаш нужда от нещо, аз съм насреща.
Ако гледате това, значи съм умрял.
Роден съм 360 години след Рембранд.
Предпочитам да броя годините след гения Рембранд,
отколкото след Христос, който е бил откачалка.
Всички вие ме смятахте за мизантроп, без да ме разбирате.
Скрита остана за вас причината да бъда такъв, какъвто бях.
Роден съм с жизнерадостен темперамент.
Днес вече съм изгубил всякаква надежда.
Човекът не е създател.
Човекът трябва винаги да помни, че няма да живее вечно.
Човекът не произлиза от маймуната, той е маймуна.
Маймуна, която ходи изправена и сяда, за да сере.
Няма нищо лошо в това. Хубаво е да се знае.
Такъв песимист съм, че станах оптимист.
Крайностите се срещат, а студът те изгаря.
Майната ви на всички. Сбогом.
Дами и господа, благодаря, че дойдохте на посмъртната изложба
на този велик творец, който твърде рано ни напусна.
Той беше винаги верен на себе си.
Никога не се вълнуваше от модата и тенденциите на пазара.
Той оставя след себе си богато наследство от произведения.
В телефона му намерих съобщение, което ме разтърси.
Преди всичко той беше приятел, който ужасно ще ми липсва.
Благодаря. Насладете се на изложбата.
Виж! Хари Закариян.
Само да погледне творец, и той мигновено става най-желан.
Как го постигна?
Казах му, че хората вече се връщат към фигуративното изкуство.
Питър Дойк и компания.
Помага и фактът, че е влюбен в мен, откакто му продадох Баске.
И това не е всичко. Ела.
Мариан и Симон Мартел, семейство Тенардие на модерното изкуство.
Ще продадат и детето си за Уорхол или Рой Лихтенщайн.
Добре че нямат деца.
За сметка на това имат доста картини на Уорхол.
Виждаш ли високия мъж с бялата риза?
Това е Колин Вандернут, звезда в света на NFT.
Иска да дигитализира произведенията на Рензо във виртуален музей.
Ще продадем картините му по два пъти -
платното и блокчейн копието.
NFT са бъдещето на професията ни. - Разбира се.
Ела. Артюр, познаваш Хари Закариян.
Хари, това е Артюр Форестие, откривателят на Рензо Нерви.
Приятно ми е. - Удоволствието е мое.
Мина вече година! Представяш ли си?
Случиха се много неща, откакто си тръгна.
Ретроспекцията в "Гугенхайм", биеналето във Венеция.
Изложбата в Шанхай имаше голям успех.
Мисля, че навлизаме в азиатския пазар.
Лесно е. За тях вече си полубог.
И представа си нямаш!
Картините се продават като топъл хляб.
Искаше ми се да го видиш.
Колекционерите и галериите се разбират тайно,
манипулират пазара, за да продават картините ти по-скъпо.
Питаме се къде е краят.
Да не говорим и за NFT.
Какво да ти кажа, като още не ги разбирам?
Това е много непристойно.
"Печеленето на пари е изкуство."
Що за глупост? - Уорхол го е казал.
Е? - Е...
Мъртъв рисуваш по-хубаво, отколкото приживе.
Ако искаш да умреш, изборът е твой.
Какво чакаш?
Нямаш търпение да издъхна ли?
Не ти стиска.
Напротив. Искам да подбера момента за това.
Не като идиота Дарби Краш. - Моля?
Дарби Краш - пънк певец, който иска да се обезсмърти със самоубийство.
Прави го в навечерието на убийството на Джон Ленън.
А ти кога ще го направиш? След пет минути ли?
Утре сутрин? След година? Кога?
Колко още да живея с Дамоклевия меч над себе си?
Искам да умра, но не веднага.
Умри веднъж завинаги и да се приключва!
Искам да го направя сам, не пред теб.
Уважи личното ми пространство. - Житейски урок ли е това?
Играеш интересна игра. - Моля?
В дома ми си, държиш отрова, която си поръчал от тъмната мрежа,
а аз играя игра?
Мислиш ли, че Ван Гог се е суетил, преди да сложи край?
Не.
А Никола дьо Стаел, преди да скочи от прозореца?
Дали Ротко е проявил капризи, преди да си пререже вените?
Не, не. Моля те, не ме притискай.
Не разбираш какво чувствам. - Напротив, разбирам.
От всички аз те разбирам най-добре.
Какво би направил на мое място?
Със сигурност щях да се самоубия.
Щях да се отърва от мъките и да си направя услуга.
Щях да направя услуга и на другите.
Няма да се самоубия, за да ти направя услуга. Разколеба ме.
Ето! Размърда си мозъчето.
Ако все пак се самоубия,
няма да мога да се върна назад.
Ще съм мъртъв.
Да, това е проблемът със смъртта.
В смъртта има нещо непоправимо.
Така или иначе, аз реших вместо теб, Рензо.
Ще умреш.
Наздраве.
Хайде, да се махаме.
Такъв песимист съм, че станах оптимист.
Крайностите се събират, а студът изгаря.
Майната ви на всички. Сбогом.
Сега стана отлично. - Не, да повторим.
Защо? Беше отлично. Не мога повече. Вече 15 пъти го заснехме.
Много е театрално, трябва да повторим.
Особено като казваш: "О, вие, хора,
които ме смятате за недостойно, омразно същество."
Вдъхнових се от хайлигенщадското завещание.
Там е проблемът. Дръж се като себе си, а не като Бетовен.
Не преигравай.
И не натъртвай на буквата Р.
Не произнасяй "мизантроп" по този начин. Имай милост.
Искаш ли ти да го кажеш? - Спри!
Мина цял час! Един час!
Съжалявам. Изморен съм.
Няма страшно, почти успяхме.
Бъди по-отчаян в последните изречения.
Когато говориш за крайностите и изгарянето,
Макар да не разбирам съвсем значението...
Да ти обясня ли пак? - Няма нужда.
Трябва да излъчваш повече меланхолия.
Гласът ти трябва да трепери.
Не забравяй, че ще се самоубиеш.
Вярно. - Ще се самоубиеш.
Да повторим за последно. Дай всичко от себе си.
Хайде.
Ще се самоубиеш. - Да.
Кажи го.
Искаш да го кажа ли? - Да. Кажи го.
Ще се самоубия. - Припомни си какво си изгубил.
Добре.
Какво правиш с ръката си? - Предполага се, че аз снимам.
Когато кажа "начало", преброй наум до три.
Не брой на глас.
Начало.
Ако гледате това, значи съм мъртъв.
Нямаш ли скрупули, понякога?
Защо?
Затова, че се превърна в това, което мразехме.
Че продаваш картините ми на бизнесмени, на които не им пука,
които ги складират в сейфове, като пачки с пари.
Някой идва.
Не знам кой може да е. Никой не идва тук.
Скрий се в къщата, а аз ще видя.
Мога ли да ви помогна? - Добър ден.
Какво правиш тук? - Алекс?
Казах ти да влезеш вътре. - Спокойно, това е Алекс.
Рензо? Жив сте!
Измамници! Сигурен бях, че е жив!
Какво правиш? Снимаш ли ни?
Моля те, спри да снимаш.
Стига! - Върнете го!
Ще ти обясня. - Няма нищо за обяснение.
Ще ти обясня. - Моля те, успокой се.
Да поговорим вътре на спокойствие. Хайде, ела.
Телефонът ми. - Почакай. Помисли добре.
Погледни колко щастлив е Рензо.
Живее втори живот, рисува. Смъртта му се отрази добре.
А ти как ни намери? - Попитах асистентката ви.
Йожени? Невъзможно.
Нито тя, нито някой друг знае къде сме.
Не съм оставял никакви следи. Невъзможно е!
Използва геолокацията на телефона ви.
Ето защо нямам телефон. - Стига, Рензо.
Пари ли искаш? Ето.
Подкупвате ли ме? - Точно така.
Ще ти напиша чек и забравяме.
Кажи число и да приключваме. - Не съм тук за това.
Не съм като вас. Искам само да знам истината.
Вече я научих и съм радостен, че сте жив.
Трябваше да ипотекирам галерията. - Ипотекира я, за да ми помогне.
Не съм го молил, сам го реши.
Малко хора, приятели биха го направили.
Съмняваше се в мен, но вече знаеш що за приятел съм.
Най-добрият! - Не е така. Ти си най-добрият.
Хареса ли ти рагуто? - Превъзходно е.
Много е вкусно.
Може ли телефона? - Не.
Не и на масата, невъзпитано е.
Ти кога си роден?
13 май 1995 г.
13 май...
13 май 1995 г.?
Какво правите? - По дяволите. Не стана.
Каква е паролата? - Няма да ви я кажа.
А на обратно? - Ще го блокирате.
Не става. - Спрете! Ще го блокирате!
Ето на! Заради теб го блокирах.
Не!
Е, добре. - Луд ли сте?
Готово, няма доказателства.
Няма телефон, няма видео, край. Хайде, сядай.
Какво ще правиш? Мислиш ли, че някой ще ти повярва?
Ще бъде твоята дума срещу моята.
Всичко е запазено в облачното пространство - снимки, видеа.
Облакът е измислица, не съществува.
Всичко се запазва автоматично. Не трябваше да го хвърляте.
Стига вече. Престани с култа към материалното.
Ще тръгвам, защото без джипиеса му ще се изгубя.
Къде е тоалетната? - В дъното, вратата вляво.
Не ни помага. - Да, упорит е.
Мисля, че ще ни издаде.
Дали е способен? - Да.
От онези крайно искрени хора е. Способен е. Прецакани сме.
Измисли нещо. - Какво?
Измисли нещо, за да го задържиш. Побързай.
Почакай.
Хрумна ми нещо.
Ще сложим мъничко в кафето му.
Ще го приспи и ще спечелим време.
Защо си го запазил? - Не знам.
През цялото време е било у теб? Откачи ли?
Ти си този, които искаше да го погълне.
Блъфирах! - Подиграваш ли ми се?
После ще говорим, първо да решим проблема.
Артюр, това е отрова, ще го убиеш!
Ти не си престъпник! Осъзнай се!
По дяволите! Прав си.
Не знам какво ме прихваща. Полудявам.
Е, ще отидем в затвора.
Как така? - Прочух въпроса.
Трафик на тела, фалшификация, измама... Ще ни тикнат в затвора.
Пандиза, зад решетките...
Артюр, не отивам в затвора.
По-добре да умра втори път. Тук съм в рая.
Най-накрая рисувам с желание. Няма да се дам!
Няма да вляза в затвора. - Нямаш избор!
Никой не те пита дали искаш!
Не, не, не!
Е, аз ще тръгвам.
Ще пиеш ли кафе, преди да тръгнеш?
Ще те разбуди. - Може, но за бързо.
Не мисля, че идеята е добра.
Едно кафе, и край.
Благодаря.
Извини ме.
Малкият ми грях.
Не, почакай.
Захарта е вредна за здравето.
Исках да ти кажа, че постъпихме зле.
Да, измамихме.
Нали, Рензо? - Безспорно е.
Не е хубаво. - Много е лошо.
Един млад мъж като теб, един идеалист,
който дава житейски урок
на двама стари глупаци като нас, които здравата са я оплескали.
Кара те да се замислиш. - Да.
Преувеличавате, но...
Не. Да си кажем истината каквато е.
Ако решиш да ни издадеш, ще те разбера.
Моля те само да помислиш още мъничко.
Не.
Решено е. Нямам друг избор, освен да ви издам.
Добре. Наистина ли си сигурен? - Да.
Сигурен си. Добре.
Рензо, ще добавиш ли нещо?
Мисля, че се опитахме с всичко.
Съжалявам.
Извини ме. Кафето ти ще изстине.
Не ми е добре.
Така ли?
Ще отида до тоалетната.
По дяволите! Какво направихме?
Защо изсипа отровата вътре?
А ти защо я извади?
Ти купи отровата! - Идеята беше твоя! Убиец!
Ти го уби!
Не разменяй ролите! - Нищо не разменям!
Дали е... - Не знам.
Почакай. Беше мой асистент. Аз ще проверя.
Давай. - Отивам.
Не мърда! Не помръдва!
Боже мой!
Алекс? - Хей?
Давай! - Хайде, стани.
Алекс, добре ли си? - Зави ми се свят.
Сигурно е от миризмата. - От гадното ти рагу е. Как си?
По-добре съм.
Радвам се! Уплаших се.
Беше странно. - Добре ли си?
Ела, седни тук.
Захарта е отрова. - Да, ужасна е.
Седни. Пийни вода.
Много сте мили.
Инсценирайки смъртта на Рензо Нерви,
двамата са повишили стойността на картините на художника
с помощта на колекционери и вероятно художествени галерии.
Днес картина на Рензо Нерви се продава за стотици хиляди евро.
Затвор. - Пандиз.
Решетките.
Почакайте.
Моля ви! Извинете!
Всеки по реда си.
Вие. - Има ли живот след смъртта?
Ситният дъжд е продължителен, а бурите са краткотрайни.
Господин Форестие, какво ви очаква и притеснен ли сте?
Категорично не. С г-н Нерви вярваме в правосъдната ни система.
Ще видите! При нас ще ви е забавно. - Среща под душовете!
Е, не е толкова зле.
Можеше да е по-зле и да ни разделят.
Мислиш ли, че телевизорът работи?
Виж, има домофон.
Добър ден. Г-н Форестие и г-н Нерви.
Питахме се дали може да изпратите някого,
който да поправи или свърже телевизора.
Няма ток. Ехо?
"NFT се купуват или разменят
като всяка друга криптовалута." Това не е важно.
Явно всяко произведение може да стане на NFT. Интересно е.
Да, бях меценат на Рензо Нерви.
Той е творец, който ми е скъп на сърцето.
Да, ексцентричен е.
Например произведението зад мен... Наложи се
първоначално да го скрием от посетителите си.
Не, удари отгоре.
Не искам да ви казвам на колко е оценена.
Всичко вече е казано за Рензо Нерви. Той е гений.
Един от най-великите творци на XXI век.
Преди всичко той е мой скъп приятел.
Аз ще напиша неговата биография.
Ти знаеше ли? Аз - не. - Тя ще се казва
"Животът преди, по време на и след смъртта".
За какво мислиш?
Беше прав. Превърнахме се в това, което мразехме.
Ако не направим нещо, картините ти ще свършат в затвора като нас.
Ще бъдат затворени в сейфове по света, в Дубай и къде ли още не.
Ще са заключени зад пароли.
Артюр? - Да.
Имам идея как да спасим някои от тях.
След шест месеца добро поведение
Благодаря. Довиждане. - Приятен ден!
Как си, Юда?
Учителю, съжалявам, нямах избор.
Шегувам се. Ела насам!
Как си?
Добър ден. - Моля за внимание.
Благодаря, че дойдохте
на търга за творбите на тук присъстващия Рензо Нерви.
Първата картина се казва "Котката на Шрьодингер".
Почит към известната котка,
която подпомага експериментите на квантовата физика.
Наддаването за тази картина започва от...
20 евро. Да, 20 евро.
Добре тогава. 20 евро.
Някой дава ли 22 евро?
22,50! - 22,50 за господина.
23 евро. - 23 евро за госпожата.
Кой дава повече? - 24.
24 евро. Някой дава ли повече?
24 евро. Веднъж, втори път, трети път...
Продадено! - Браво!
Следващата картина е една от любимите ми.
Казва се "Мъжете от Пенроуз". - Дупките от мишки ли са?
Не, не, не. От куршуми са.
Рензо Нерви стреля с пистолет по картината.
Действието му символизира гибелта на западния капитализъм.
Да благодарим на Рензо!
Това е невероятна картина!
Наддаването започва от 30 евро.
Хайде. 30 евро. - 36 евро.
Ударно начало. - 38 евро.
40! - 40 евро!
40 евро първи път, втори път, трети път!
Продадено на господина от втория ред!
Следващата картина... - Осем!
8 евро! 12 за госпожата!
22! - 22 евро. Давате ли повече?
24! - 26 евро!
Един път, втори път! Продадено!
Добър вечер. - Добър вечер.
Тази вечер раздавахте картините си,
а иначе можете да изкарате няколко милиона от тях.
Какво е посланието ви?
Посланието е, че творческите среди са един фарс!
Те илюстрират корумпирания свят, който ни заобикаля.
Артюр Форестие? - Всички международни банки имат
съветници за покупка на творби.
Това значи, че изкуството е поредната инвестиция.
Цената на картината е станала нейна основна функция.
Според вас нормално ли е? Не. Не е.
Тази вечер изкуството не е за богатите.
То принадлежи на всички.
Ще добавите ли нещо? - Не. Приятна вечер.
Приятна вечер. - Довиждане.
За освобождението на изкуството! - Да!
Браво и благодаря. - Браво!
Гледайте се в очите. - Наздраве.
Йожени, благодаря. Алекс, без лоши чувства.
Наздраве.
Какво става? Какво е това?
Това е съобщение за Артюр Форестие и Рензо Нерви.
Чух за това, което сте направили.
Много яко! Продължете с революцията!
Добра работа.
Епилог
Как си? - Добре.
Честит рожден ден, старче. - Благодаря.
Имам нещо за теб. - Подарък ли?
Да го отворим вътре.
Е, честит рожден ден наистина.
Това е... - Да.
Съвсем си откачил!
Наистина прилича на нея. - Да.
Благодаря ти. - За нищо.
Къде отиваме? - Спокойно.
Сигурен ли си?
Къде каза, че отиваме? - Никъде.
Добре. А скоро ли ще пристигнем?
Нямаме цел и посока, Артюр. Свободни сме.
Не ми се иска да ме схрускат вълците.
Тук няма вълци. - Или мечките.
И мечки няма. - На теб не ти пука, вече си мъртъв.
Нямаме право на втори живот.
Какво е мнението ти за смъртта вече?
Мисля, че вече съм против нея.
Наистина ли няма да ми кажеш къде отиваме?
Почакай, забързани човече!
На нищо ли не ти напомня?
Разбира се, че да.
Какво предпочиташ - изкуството или реалността?
Изкуството. Ти вероятно предпочиташ реалността.
Как да нарисувам нещо по-хубаво от вече създаденото?
Да не визираш сътвореното от Създателя?
Да хапнем, гладен съм.
Казах ли ти, че белгийското кралско семейство харесва картините ти?
Наистина много ги харесват. - Така ли? И?
Много са харесали ретроспекцията ти
за фондация "Вюитон".
Много биха искали да нарисуваш картина специално за тях.
Супер. Откажи им. - Чакай. Знаеш ли,
че белгийското кралско семейство има най-красивата колекция?
Знаеш, че не работя по поръчка.
Почакай. Да не започваме пак с това.
Антимонархист съм, не понасям кралското семейство.
Кралете са колекционери като всички останали.
Не настоявай, не искам.
Алекс ми предложи да преподавам в индуистко училище.
Ще приема. - Откъде ти хрумна?
Преди бях преподавател.
Така е, но не ставаше за учител.
Така ли? - Да. Беше ужасен.
Знаеш ли, че Белгия
е сред страните авангардисти в модерното изкуство.
Не настоявай! Не искам!
По-късно ще го обсъдим на спокойствие.
Спокоен съм и отказвам.
Ще я видим тази работа с отказа.
МАЙСТОРСКИ ЩРИХИ
Превод ВЕЛИНА ТЕРЗИЕВА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО