TARASKONAS, PRANCŪZIJA 1956 M.
-Vėluoji, Džekai. -Atleiskite, tėve.
Atnešk vyno.
Gal pats ir atnešk?
-Atsiprašau? -Nieko.
Šventosios Dvasios galia pašventink šias atnašas,
kad jos mums taptų
mūsų Viešpaties Jėzaus Kristaus kūnu ir krauju.
Kristaus kūnas.
Amen.
-Kristaus kraujas. -Amen.
-Tėve? -Taip?
-Čia kažkas yra. -Kur?
Kas čia?
Kas bebūtum, nesvarbu, ko atėjai,
esi Dievo namuose.
Ir jis tave stebi.
VIENUOLĖ 2 DALIS
Padėkit po kita padanga.
Seserie Irena! Seserie Irena!
Sesuo Debra.
Ji — palaida bala. Kasdien pridaro bėdų.
Dabar ji atsisakė eiti išpažinties.
Žinai, kodėl?
Nes nemanė, kad turi ką išpažinti.
Jau vien už tai jai derėtų eiti išpažinties.
Aš su ja pakalbėsiu, vyriausioji Motina.
Grazie, seserie.
Seserie Debra?
Seserie Irena.
Čia dėl išpažinties?
Per tave Motiną ištiks širdies smūgis.
Tuomet ir turėsiu, ką išpažinti.
Tavo tėvas čia tave išsiuntė, tiesa?
Taip.
Buvau kitokia.
Išsiųsti mane buvo lengviau negu suprasti, kas esu.
O ką apie tai manė tavo mama?
Aš jos beveik neprisimenu.
Bet tėvas nuolat kartojo, kad esu panaši į ją.
Ir tai nebuvo komplimentas.
Mano šeima kilusi iš Misisipės,
bet mes čia susidūrėme su sunkumais.
Kai man buvo ketveri, baltaodžiai sužinojo, kur gyvename
ir sudegino mūsų namą.
Po to mano broliai įsirašė į armiją.
Ir tėtis pagalvojo: "Jei mano berniukai tarnauja šaliai,
mano dukra gali tarnauti Dievui."
Niekad nebūčiau pagalvojusi, kad atsidursiu čia.
Ar vis dar turiu eiti išpažinties?
Manau, pakankamai išpažinai.
Ir taip seserys buvo nužudytos viena po kitos.
Kabėjo languose. Perrėžtomis gerklėmis.
Tai buvo savižudybės, kartais dar blogiau.
Jos sužinojo, kad po jų atokiu vienuolynu slypėjo siaubinga paslaptis.
Vartai į pragarą.
Ir pro tuos vartus ištrūko piktoji dvasia.
Dabar mes žinome, kad ta piktoji dvasia gali įgauti bet kokį pavidalą,
bet įgauna tokį, kuris išbando jūsų tikėjimą
ir susilpnina dvasią.
Šv. Kartos vienuolėms
ta piktoji dvasia parinko labiausiai bedievišką
ir šventvagišką formą.
Ji nusprendė atrodyti kaip viena iš jų.
Ir kas nutiko?
Vatikanas atsiuntė kelis piktųjų dvasių medžiotojus.
Kunigą ir vienuolę.
-Ir kaip jie ją sustabdė? -Geras klausimas.
Jie panaudojo senovinę relikviją —
buteliuką su Jėzaus Kristaus krauju.
Tad jie grįžo kaip didvyriai, bučiavo popiežiaus žiedą.
Kunigą paaukštino iki vyskupo.
O kas nutiko vienuolei?
Niekas dorai nežino.
Žmonės kalba, kad ta patirtis ją pribaigė.
Kad ji išėjo iš proto.
Vatikanui teko ją uždaryti beprotnamyje.
Pakliuvot! Greičiau!
Kodėl Madam išgėrė tiek daug vyno?
Anksčiau tai buvo vienuolynas. Visi vienuoliai buvo stori ir daug gėrė.
Mergaitės, ateikit žemyn. Jau beveik aštuonios.
Eime.
Sučiupau juos.
Ilgokai užtrukai.
Šventoji Marija, malonės pilnoji, Viešpats su Tavimi.
Tu pagirta tarp moterų
ir pagirtas Tavo sūnus Jėzus.
Šventoji Marija, Dievo Motina, melsk už mus, nusidėjėlius, dabar...
Jėzau Marija!
Po velnių!
Keite.
Labas rytas.
Taip anksti dirbi?
Visada.
Labas rytas, Mauricijau.
Kapitone!
Eime, Sofija.
-Sveikas, Mauricijau. -Labas rytas.
-Labas rytas, Mauricijau. -Damos.
Ei, Mauricijau, gal nori šiandien vakare pažaisti su mumis beisbolą?
Žinoma, noriu. Žinot, ką?
Išmokysiu išmesti kamuolį pirštų galiukais.
-Mauricijau! Mauricijau! -Kapitone Sofija.
Leitenante.
Padariau jį tau. Draugystės apyrankė.
Kiekvienas karoliukas simbolizuoja vis kitą gero draugo savybę.
Kokia graži, Sofija. Ačiū tau.
Ar peršiesi savo vaikinui, mažoji Sofija?
-Atiduok. -Norėtum.
Tu — ne mokytojas. O tarnas.
Net tarnas žino, kad su visais reikia elgtis maloniai ir pagarbiai.
Merginos, ką čia darot?
Čia — ne žaidimų aikštelė.
Mikliai į klasę!
Tu irgi, Mauricijau.
Savo kabinete vėl radau tarakoną.
Tai bėda.
Čia viskas užkrėsta. Bjauru.
Tuoj pat tuo užsiimsiu.
-Žiūrėk man. -Pažadu.
Kapitone! Palauk.
Kaip tą padarei?
Išmokau kitame gyvenime.
Kaip atrodau?
Nagi, eik į klasę. Bėk.
Siuntinys.
Tau viskas gerai?
Seserie.
Pas tave atėjo svečias.
Vyriausioji Motina?
Mauricijau.
Išgelbėk mane, seserie.
Irena! Viskas gerai.
Viskas gerai.
Tau bėga kraujas.
Seserie Irena.
Pas tave atėjo svečias.
Seserie Irena.
Jūsų eminencija.
Įvyko incidentas.
Daug incidentų.
Selestė — nedidelis miestelis Vengrijoje.
90-metė vienuolė nusišovė ant savo bažnyčios laiptų.
Gracas Austrijoje.
Kunigas perrėžė sau gerklę su rožiniu kalėdinių mišių metu.
Edolas Italijoje.
Noviciatė iššoko pro langą.
Girdėta?
Vos prieš mėnesį Taraskone Prancūzijoje
kitas kunigas buvo nužudytas savo bažnyčioje.
Paaukotas.
Pastebėjote dėsningumą?
Juda į Europos vakarus, bet ištakos — Rumunijoje.
Negali būti.
Piktoji dvasia išgyveno.
Kalbėjote su tėvu Berku?
Tėvas Berkas negyvas.
-Kaip? -Mirė nuo choleros.
Esate vienintelis gyvas žmogus, kuriam teko su tuo susidurti.
Bažnyčia norėtų, kad tai ištirtumėte.
Išsiaiškintumėte, ko jai reikia ir kur ji keliaus toliau.
Ne.
Atsiprašau?
Pasakiau "ne".
-Negaliu to padaryti. -Negalite ar nedarysite?
Jūs nežinote, kas nutiko šv. Kartoje.
Man pasisekė, kad likau gyva.
Jūs teisi. Nežinau, su kuo ten susidūrėte.
Bet tame vienuolyne, seserie, jūs padarėte stebuklą.
Bažnyčiai reikia dar vieno.
-Štai kur tu. -Seserie?
Išsigandau, kad įsėdau ne į tą traukinį.
Ką čia veiki?
Rūpinuosi tavimi.
-Kas nors turi tą padaryti. -Seserie, tave gali išmesti.
Kodėl tu čia?
Mano mama.
Ji žuvo gaisre.
Ji buvo mano bažnyčia.
Noriu tikėti stebuklais.
Bet kai matau, kaip kunigas atsistoja
ir sako, kad pavertė vyną Kristaus krauju...
Sunku tuo patikėti.
Tai — tikėjimo aktas.
Jis tik pasako kažkokius žodžius vynui.
Vynas tampa Kristaus krauju, nes mes tuo tikime.
Pačios ypatingiausios mūsų tikėjimo dalys tampa tikros, nes mes tuo tikime.
Turbūt.
Tu nepasiruošusi.
Kodėl?
Visas vienuolynas žuvo, susidūręs su tuo.
Moterys, nusprendusios paaukoti savo gyvenimą tikėjimui.
Jos paaukojo savo gyvenimą, nes tikėjo didesniais dalykais.
Tau manęs reikia.
Tik tikiuosi, kad kai ateis laikas, tu surasi savo tikėjimą.
"Keliauki. Kokios kliūtys tau trukdo?"
"Kvaila širdis, kurią paliksiu čia."
"Ką, su Lisandru?"
"Su Demetru."
"Nesibaimink. Mes tavęs nenuskriausime, Elena."
"Ne, pone, ji nebijos, nors paimsi jos dalį."
"Ak, kai ji pyksta, būna smarki ir gudri.
Mokykloje ji buvo tikra lapė.
Nors ir smulki, yra tikrai žiauri."
"Smulki, vėl!
Vis maža ir smulki... Kodėl dėl jos kenti..."
Padarykime pertrauką. 15 minučių.
Tik ėmiau įsijausti į veikėją.
Taip, siaubingą veikėją.
-Gerai, mergaitės. Lėtai. -Mergaitės.
Mieloji, nunešk juos į kabinetą.
Tu pati geriausia.
Girdėjau, kažkur sugedo durys.
Neatsidaro skląstis.
-Galiu? -Prašyčiau.
Užsikirto.
Gali truputį paspausti?
Taip. Čia.
Ką gi. Ačiū.
Rodos, sekame paskutinę madą.
Manau, taip.
Gerai.
Labai dėkoju.
Ką gi.
Gerai.
Ji — puiki mergaitė. Turėtum didžiuotis.
Didžiuojuosi.
Reikia pagalbos?
Ne, viskas gerai.
Atsipalaiduok, Sofija. Mes nieko nedarysim.
Galvą guldau.
Mes prieš tai negražiai pasielgėme.
Buvau bjauri.
Viskas gerai.
Ką veiksi po to?
Turime grįžti į klasę.
Dar dešimt minučių negrįšime.
Nori pasilinksminti?
Madam neleidžia eiti į koplyčią.
Žinau.
Ką mes čia veiksime?
Žaisime žaidimą.
Jis vadinasi "Nepaklusk nelabajam".
Nematau jokių nelabųjų.
Nelabasis visuomet šalia.
Tik geriau įsižiūrėk.
Svarbiausia, kur stovi ir kada žiūri.
Tinkamu metu...
saulės spinduliai krinta ant stiklo reikiamu kampu.
Ir jei atidžiai žiūrėsi, jis žvelgs tiesiai į tave.
Kalbama, kad jei nusuksi žvilgsnį,
nelabasis pasirodys milžiniško ožio pavidalu.
Matai? Jis tave stebi.
Kas bebūtų, ką beišgirstum, nenukreipk žvilgsnio.
Išleiskit mane!
Sofija? Kas nutiko?
Ei, ei. Viskas gerai.
Kas nutiko?
Žinoma, vaikinas atėjo jos gelbėti.
Manot, juokinga?
Taip?
Viskas gerai. Viskas baigėsi.
Kas ten nutiko?
Man gali pasakyti.
-Nieko. -Sofija?
Kodėl tu ne pamokoje?
Ji nekalta.
Vyresnės mergaitės žaidė kažkokį žaidimą.
Atleisk, mama.
Atsiprašysime.
Žinoma.
Tau viskas gerai?
TARASKONAS, PRANCŪZIJA
Sesuo Astrida?
Sveikos atvykusios į Taraskoną. Užeikit.
Vis dar laikome mišias, tik niekas neateina.
Žmonės mano, kad tai buvo piktoji dvasia.
Sako, kad mūsų bažnyčią prakeikė, kad Dievas mus paliko.
Štai kur mes jį radome.
Seserie?
Tau viskas gerai?
Taip.
Ar galėtume apžiūrėti tėvo Nuareto kambarį?
Žinoma.
Baugu.
Šventoji Liucija.
Neregių globėja.
Ją nužudė pagonys.
Ją padegė, tačiau ji nesudegė.
Prieš nužudydami, jie išlupo jai akis.
Radau. Eime.
Tą vakarą buvo ir berniukas? Liudininkas?
Taip. Žakas. Jis viską matė.
Kur galėtume jį rasti?
Jo motina nenori, kad jis apie tai pasakotų.
Bet galite jį rasti miestelyje žaidžiantį futbolą.
Ar bažnyčioje buvo dar kas nors?
Turėjome ūkvedį.
Jis išėjo kitą dieną po to įvykio.
Ar žinote, kur?
Nežinau.
Bet jis mėgo keliauti po pasaulį.
Atvyko iš Rumunijos.
Todėl ir turėjo tokią pravardę.
Jį vadino...
-..."Prancūziuku". -Prancūziuku.
Kur toliau keliausi?
Pinigų man pakaks nuvykti į Vengriją,
o iš ten — visas pasaulis ranka pasiekiamas.
Bent jau Vengrija.
-Išgelbėjai man gyvybę. -Tikrai? Niekis.
Ne, dabar tiesiog... kaip ten vadinama?
Liksi skolinga visą gyvenimą.
Paprasta.
Mudu būsime susieti amžinai.
Vos nepamiršau.
Smulkmena, tik noriu padėkoti.
Pomidorų sėklos. Ačiū.
Sakei, kad nori kada nors turėti ūkį. Čia pradžiai.
Pasiilgsiu tavęs, Irena.
Irena?
Kas tas "Prancūziukas"?
Jo vardas — Mauricijus.
Šv. Kartos vienuolyne jis parodė mums kelią.
Kai susidūriau su piktąja dvasia, jis grįžo manęs gelbėti.
Jis išgelbėjo man gyvybę.
Štai kada tai nutiko.
Štai kaip piktoji dvasia ištrūko.
Štai kaip ji keliauja ir viską daro.
Tai jis apsėstas.
Mauricijau.
Labas. Sveika dar kartą.
Supratau, kad taip ir nepadėkojau.
Sofija man papasakojo, ką tu padarei.
Ne. Tos mergaitės — siaubingos.
Ne visos jos blogos. Tik kelios.
Klausyk... Koplyčia. Kodėl Madam laiko ją užrakintą?
Ten — pavojinga.
Jos sūnus žuvo jos viduje per bombardavimą.
Sedrikas. Jis buvo mišių patarnautojas.
Nežinojau, kad ji turėjo sūnų.
Ji apie tai nekalba.
Madam — griežta moteris, bet mums ji labai gera.
-Turiu grįžti pas vaikus. -Žinoma, taip.
O aš turiu grįžti prie savo darbo.
Pričiupau tave!
-Ką tu darei? -Nieko.
Šnipinėjai.
-Galbūt. -Galbūt?
Galbūt, tikriausiai, be abejo, tikrai.
Apie ką kalbėjotės?
Apie nieką.
Ne nieką. Jis privertė tave juoktis.
Ne tavo reikalas.
O dabar eime. Ir kad daugiau nešnipinėtum.
Ei!
Sofija?
Mama?
Išeikite, mergaitės. Greitai. Greičiau.
Sofija.
Kur tu išlėkei?
-Ieškojau tavęs, ateik. -Mama.
Greičiau.
Kas toliau?
Patekome į akligatvį?
Ne. Čia kažkas yra.
Kas?
Kažką jauti?
Panašiai.
Mano seserys.
Rezervavau kambarį Irenos Palmer vardu.
Palmer?
Nematau.
Ką? Negali būti. Aš rezervavau.
Panele, neparašyta.
Aš sutvarkysiu.
Pone, ar galiu pakalbėti su vadovu?
-Žinoma, panele. -Ačiū.
Žakai?
Tu tas berniukas.
Nebijok. Mano vardas — Irena. Bažnyčia atsiuntė mane, kad padėčiau.
Žinau, kad tą naktį buvai ten.
Viską matei.
Tą naktį. Ar turėjai rožinį?
Ne. Jis buvo tėvo Nuareto.
-Ką? -Aš jį paėmiau.
Atsiprašau, aš labai išsigandau.
Žakai! Palauk!
Žakai?
Irena? Irena!
Irena!
Irena, pabusk! Dieve mano. Pabusk.
Reikia gydytojo. Padėkite!
Padėkite! Man reikia gydytojo!
Irena.
Padėkite kas nors!
Sveika, Marija, malonės pilnoji, Viešpats su tavimi.
Tu pagirta tarp moterų ir pa...
Mauricijau?
Mauricijau.
Madam Loren?
Ką čia veiki?
Nežinau.
-Nežinau. -Grįžk į savo kambarį.
Taip.
-Atsiprašau. -Viskas gerai.
Dieve mano.
Mama!
Kas čia?
Sedrikai?
Sedrikai.
Liaukis!
Štai ir ji. Prisikėlė iš mirusiųjų.
-Ačiū, gydytojau. -Nėra už ką, seserie.
Kas nutiko praėjusią naktį?
Mes jau arti. Mačiau viziją.
Mačiau, ko nori piktoji dvasia.
Ji galinga.
Kažkokio daikto, senovinės relikvijos.
Ji naudoja Mauricijų, kad ją gautų.
Užvaldė jį.
Išsunkė jį.
Laiko jį gyvą tik norėdama surasti tą daiktą.
Po to ji jį nužudys.
Mišių patarnautojas.
Pamiršau pasakyti. Aš jį suradau.
-Ką? -Tiksliau, jis mane surado.
Buvo užsukęs, kai gulėjai be sąmonės. Padavė man štai ką.
Tėvo Nuaro rožinis.
Tas simbolis...
Atrodo labai pažįstamas, bet niekaip negaliu prisiminti.
Aš galiu. Nuotraukos.
Rodos, mačiau tokį ant vienos iš aukų.
Žiūrėk.
Tai — sąsaja.
Jei išsiaiškinsime, ką tai reiškia,
galbūt sužinosime, kur jis ruošiasi keliauti.
Kaip mes tą padarysime?
Turiu draugą, kuris dirba katalikiškame archyve.
Niekur nerandu Sofijos. Nematei jos?
Ne.
Ei. Nesijaudink. Toli nenubėgo.
Aš ją surasiu, gerai?
Sofija!
Sofija.
Labas.
Neblogą vietelę susiradai. Galiu prisijungti?
O kam?
Tenoriu pasikalbėti.
Madam niekad neidavo į koplyčią.
Nesuprantu, kodėl vakar čia atėjo.
Su šia mokykla kažkas negerai.
Kažkas čia ne taip.
Rodos, čia yra kažkas,
ko neturėtų būti.
Sofija.
Kas nutiko?
Kažką pamatei? Taip?
Ne.
Tik jaučiu.
Bijoti — normalu.
Aš irgi bijau.
Mano gyvenime buvo metas,
kai baimė mane vertė daryti neįmanomus dalykus.
Tu tebeturi mano apyrankę.
Taip, mėginau ją parduoti. Tik niekas nepirko.
Eime. Turime grįžti atgal.
Tavo mama jaudinasi, supranti?
Ji nuolat jaudinasi.
Įdomu, kodėl? Gal todėl, kad tave myli?
Eime. Tikėkimės, ji nelieps tau sėdėti kambaryje.
Atleiskite.
Labai atsiprašau. Ačiū. Telaimina jus Dievas.
POPIEŽIŲ RŪMAI, PRANCŪZIJA KATALIKIŠKI ARCHYVAI
-Kur jį radote? -Taraskone.
Jis priklausė kunigui?
-Taip. Iš kur žinote? -Kalbėjau su Vatikanu.
Man pasakė, kad šv. Kartos piktoji dvasia sugrįžo.
Tai — šeimos kryžius.
Kieno šeimos?
Šv. Liucijos iš Sirakūzų.
Tos aukos turbūt yra jos palikuonys.
Šv. Liucijos?
Rodos, žinau, ko ji nori.
Ko?
Akių.
Akių? Kokių akių?
Kai pagonys nužudė Liuciją, jos šeima pabėgo.
Juos persekiojo.
Jie išsibarstė po visą pasaulį.
Ir visą tą laiką jie saugojo paslaptį.
Šventą relikviją.
Šv. Liucijos akis.
Tai piktoji dvasia nori akių?
Kam jai jos?
Ji — piktoji dvasia.
Aš tesu pervertintas bibliotekininkas. Nenorėčiau spėlioti.
Bet, jei kalbame apie teorijas,
gali būti, kad šis blogis kadaise buvo angelas.
Atstumtas Dievo.
Netekęs galių, kurias Dievas tiesiog atidavė savo šventiesiems.
Jis nori susigražinti galias.
Piktoji dvasia yra begalinė.
Ji buvo prie šv. Liucijos ir nuo tada persekioja kraujo giminę.
Šis relikvija yra labai galinga.
Piktosios dvasios rankose gali pridaryti baisybių.
Tačiau tavo rankose ji gali tapti ginklu.
Kaip panaudojai Kristaus kraują šv. Kartoje.
Štai ką reikia padaryti.
Štai kaip galima išsiųsti tą daiktą atgal į pragarą.
Tik mes nežinome, kur ieškoti.
Aš galbūt žinau.
Sudariau relikvijų katalogą, remdamasis gandais ir panašiai,
ir jei atmintis manęs neapgauna, jos atsidūrė vienuolio rankose.
Žano-Polo Redaro.
Iš laiškų, kuriuos jis parašė Vatikanui,
rodos, jis užkasė tas akis kažkur savo vienuolyne.
Šv. Marijos. Provanso Ekse.
Jis — už maždaug valandos nuo čia.
Ten vis dar vienuolynas?
Ne, jis buvo parduotas vynuogynui, ir dabar ten veikia
internatinė mokykla.
Irena, palauk.
Kas šiąnakt benutiktų, nedvejok.
Mes tiksliai nežinome, ką gali padaryti ši relikvija.
Kaip ir piktoji dvasia.
Ji gali pasirodyti bet kokiu pavidalu,
ir stengsis išnaudoti tavo baimes,
bei baimes tau artimų žmonių.
Privalai būti pasiruošusi bet kokia kaina ją sustabdyti.
Ką gamini?
Tai vadinama fižuada. Portugališkas troškinys.
Iš ko jis gaminamas?
Iš šliužų.
Ir sraigių.
Aš tau melavau.
Apie ką?
Sakiau, kad neprisimenu savo motinos.
Bet prisimenu.
Prisimenu viską.
Ji buvo labai religinga.
Ji sakė, kad Dievas kreipėsi tiesiai į ją.
Kad parodė jai kai ką.
Vizijas.
Kaip ir man.
Mano tėvas ja nepatikėjo.
Jis pareiškė, kad ji neteko proto.
Apšaukė eretike.
Kas jai nutiko?
Mano tėvas nuvedė ją pas gydytoją.
O kai jie sugrįžo, jis ją išvežė.
Visad būsiu su tavimi.
Daugiau jos nebemačiau.
Tu vis sukiesi. Apsuk mane.
Miledi.
Mama, tavo eilė.
Ne, nemanau.
Prašau.
Ką gi.
Viskas gerai?
Taip. Nieko baisaus.
-Gerai. -Nieko baisaus.
Mauricijau!
Po tavo oda kažkas yra.
O, ne.
Nagi! Eime! Greičiau!
Čionai!
Dieve. Seserie.
Mauricijau.
Ji grįžo. Ji čia.
-Mauricijau, tu turi... -Keite, čia Irena.
-Ne, Mauricijau, tu turi... -Ji — mano draugė, ji padės.
-Turime eiti. Tučtuojau! -Pasitrauk nuo jų!
Ką?
Turime eiti. Dabar!
Tai tu.
Ką?
Ji — tavyje.
Ne.
-Ne. -Aš kalta.
Tu grįžai manęs gelbėti, tuomet tai nutiko.
Dieve. Ne.
Mauricijau, kas vyksta?
Mes galime ją sustabdyti.
Sveika, seserie.
Mauricijau?
Irena, tau viskas gerai?
Sustabdyk jį.
Piktoji dvasia!
Vardan Dievo Tėvo ir Šventosios Dvasios, įsakau tau palikti šį žmogų.
Palik jį ramybėje!
Manai, tai jį sulaikys?
Reikia veikti greitai.
Judviem viskas gerai?
Kas čia buvo? Kas jam?
Jis serga.
Mes jam padėsime, bet mums reikia jūsų pagalbos.
Jis nuėjo ten.
Kas ten yra?
Koplyčia.
Ko ieškote?
Senovinės relikvijos, kurią paliko vienuolis Žanas-Polas Redaras.
Nieko nežinote?
Esu tik mokytoja. Manęs čia neįleidžia.
Redaras padarė taip, kad kiti palikuonys ją surastų.
Į ką žiūri?
Ožys.
Jis — piktoji dvasia.
Ne, tai tik vaikų žaidimas.
Koks žaidimas?
Saulė šviečia pro langą,
todėl ožio akys atrodo raudonos.
Tai — piktoji dvasia. Ji stebi.
Ten.
Nieko?
Dar ne.
Truputį per aukštai. Galima žemiau?
Palauk.
Paeik atgal. Lėtai.
Stok!
Viskas.
Pavyko.
Pavyko!
Sofija.
Seleste, girdėjai?
Viršuje kažkas yra.
Nueik pažiūrėti.
Palauk.
Šv. Liucijos akys.
-Labas. -Kas tu?
Viskas gerai, aš — Keitės draugė.
Rodos, viršuje kažkas yra.
Kurių galų?
Ką darai? Kas čia?
Koks čia daiktas?
Piktoji dvasia.
Mergaitės!
Mama!
Ką ji daro?
-Tai — Madam Loren. -Ką?
Ji stovi savo kambaryje.
Ne!
Sofija.
Sofija, tai aš, Mauricijus.
Nebijok. Aš — tavo draugas.
Sofija. Sofija!
Sofija.
Niekad tavęs nenuskriausčiau.
Pameni? Kapitone?
Akys.
Sofija!
-Sofija! -Irena!
Viskas gerai?
Turiu jas.
Piktoji dvasia!
Irena!
Jam skauda!
Seserie, prašau.
Ji mane žudo.
Ne!
Kur Sofija?
Neišsiskirstykite.
Į viršų!
Greičiau!
Duris!
Gelbėk mane savo vardu, Dieve.
Ne!
Paduokit lentą!
Grįžkit į koplyčią!
Simona, eikš su manim.
Būkit už manęs.
Visad būsiu su tavimi.
Pažvelk į mane.
Viskas gerai?
Taip.
Tai buvo stebuklas.
Vynas.
Sofija!
Irena!
Ne. Mauricijau, ne!
Ne!
Mauricijau, ne! Ne!
Paleisk, prašau!
Liaukis!
Seserie.
Melskis su manimi.
Tai yra mano kraujas.
Kai Liucija buvo nužudyta, jos šeima pabėgo.
Juos persekiojo. Jie išsibarstė po visą pasaulį.
Kraujas, kuris už daugelį
išliejamas
nuodėmėms atleisti.
Sakiau, kad neprisimenu savo motinos, bet prisimenu.
Šv. Liucija. Neregių globėja.
Ją padegė, tačiau ji nesudegė.
Padarykite tai mano atminimui.
Tos aukos turbūt yra jos palikuonys.
Tu turi mano akis.
Amen.
Seserie,
tu mane išgelbėjai.
Mauricijau.
Man labai gaila.
Atleisk.
Viskas gerai.
Atleisk.
VIENUOLĖ 2 DALIS
Pone Vorenai?
Čia tėvas Gordonas.
Sako, skubu.
Taip, tėve.
Kuo galime padėti?
VIENUOLĖ 2 DALIS
Išvertė Akvilė Katilienė