Kaikki halusivat 70-luvulla jotain uutta ja jännittävää, ja se oli tämä.
Havaitsen jotain Spider Senselläni.
Teimmejapanilaisen Spider-Manin.
Se eroaa täysin alkuperäisestä Spider-Manistä.
Ei ole May-tätiä eikä Peter Parkeria.
On robotti.
On autoja.
Ihmiset hyppivät ja lentävät ympäriinsä ja hakkaavat hitosti toisiaan.
Sillä oli vähän tekemistä Spider-Manin kanssa.
Marvel sanoi: "Ei päästetä tätä Japanista.
Rajoitetaan kaikki Japaniin."
Seuraavat 30 vuotta -
Amerikassa ei kuultu eikä edes nähty japanilaista Spider-Maniä.
Tämä on japanilaisen Spider-Manin tositarina.
JAPANILAINEN SPIDER-MAN
Kolme ihmistä toi minut Japaniin.
Marvelin edustaja
Nainen, Stan Lee ja Spider-Man.
Nainen oli vaimoni. Hän oli Japanista.
Tapasin hänet koulussa Amerikassa.
Matkustin usein Japaniin 70-luvulla.
Kun olin Japanissa,
näin valtavasti japanilaisia sarjakuvalehtiä.
Joka puolella oli mangaa, japanilaisia sarjakuvia,
ja kaikki lukivat niitä.
Katselin ympärilleni enkä nähnyt amerikkalaisia sarjakuvia.
Aloin miettiä syytä.
Olin vanha sarjakuvafani.
Pidin Marvelin jutuista.
Stan Lee oli sankarini.
Soitin siis Marvelille ja sanoin:
"Sarjakuvianne on ympäri maailmaa ja Amerikkaa,
mutta maailman suurin sarjakuvamaa on Japani,
eikä teillä ole mitään siellä."
He sanoivat: "Lähetimme sinne sarjakuvia,
ja jotenkin puolet palasi. Ne eivät menneet kaupaksi."
Sanoin: "Haluatteko tilaisuuden ansaita paljon rahaa?
Siellä on yleisö, joka pitäisi teistä,
jos se esiteltäisiin kunnolla.
Antakaa tilaisuus. Menen selvittämään ongelman -
ja palaan sopimuksen kanssa."
Onneksi Stan Lee oli samaa mieltä.
Tulin Japaniin julkaisijana.
Kaupungin joka julkaisija tiesi, että on hassu gaijin,
joka tarkoittaa japaniksi ulkopuolista.
"Hänellä on Marvelin sarjakuvaoikeudet. Ehkä pitäisi jutella."
Selvitin, miksi amerikkalaiset sarjakuvat epäonnistuivat Japanissa.
Amerikkalainen sarjakuva on tarkoitettu luettavaksi,
japanilainen katsottavaksi.
Amerikkalainen sarjakuva on kuin kuvitettu kirja.
Joka kuvassa täytyy lukea kolme tai neljä puhekuplaa.
Kun katsoo japanilaista mangaa, siinä on toimintaa.
Toiminnan tuntee kuin kuvakäsikirjoituksen.
Japanilainen mangayleisö halusi tulla viihdytetyksi -
haluamallaan tavalla.
Kun olin Japanissa, toin nuoren poikani mukaani.
Hän ystävineen katsoi japanilaisen TV:n sarjoja,
kuten Kamen Rideria. Lapset pitivät siitä,
vaikkeivät ymmärtäneet sen puhetta.
He pitivät toiminnasta ja musiikista.
Niissä oli johtava voima.
Yksi yhtiöistä sarjojen takana oli nimeltään Toei.
Toei oli siihen aikaan yksi Japanin suurista studioista.
Soitin sinne ja onnekseni sain haastattelun pääjohtajan kanssa.
Pääjohtaja
Hänen nimensä oli Watanabe.
Sanoin: "Teillä on sarjoja ja supersankareita. Minä edustan Marvelia."
Hra Watanabe tunnettiin siihen aikaan Ginzan kuninkaana,
mikä tarkoitti, että joka ilta töiden jälkeen mentiin baariin.
Niin tehtiin bisnestä siihen aikaan.
Siellä tehtiin sopimukset Japanissa.
Ei juristin kanssa paperilla,
vaan drinkeillä ja kädenpuristuksella, jota ei voi repiä.
Kättelyä ei voi repiä.
Istuin alas ja neuvottelin sopimuksen,
jossa Marvel saisi kaikki Toein supersankarit -
ja Toei saisi kaikki Marvelin supersankarit.
Teimme kaupat.
Lähetin sopimuksen Marvelille, joka hyväksyi sen.
He sanoivat: "Hoida se", joten sanoin Toeille: "Kaupat tuli."
Stan Lee oli sarjakuvalehtien johtava nero.
Hän tiesi, mistä ihmiset pitivät ja eivät pitäneet.
Stanin täytyi siis pitää näkemästään.
Ensimmäinen Toein tuottama sarja oli Spider-Man,
koska se oli Marvelin tuottoisin hahmo.
Hra Watanabe kysyi: "Mitä pidät Spider-Manistä?
Vastasin: "Se on hieno."
Hän sanoi: "Uskon siihen. Tämä on hyvä.
Paras väkeni työstää sitä."
Saimme hyväksynnän melkein 50 jaksolle.
Marvel piti Japania itsenäisenä alueena.
Marvel sanoi Toeille: "Rajoittakaa alue Japaniin.
Emme päästä tätä Japanista. Antaa mennä.
Täällä Amerikassa ei välitetä, koska he eivät näe sitä.
Kunhan se toimii ja ansaitsemme rahaa, se käy."
Se oli avain.
Suoraan sanottuna Toein tekemät supersankarisarjat -
olivat lelumainoksia.
Sponsorit olivat leluyhtiöitä.
Ne tekivät upeita metallileluja.
Robotteja autoja ja muuta, jotka olivat monimutkaisia, kauniita leluja.
Tarvitsimme leluja koko projektin rahoittamiseen.
Aloimme katsoa juonia -
amerikkalaisessa Spider-Manissä, eikä meillä ollut sellaista.
Sanoin: "Lisätään ne. Tarvitsemme robotin."
Toein varapääjohtaja kutsui minut.
Hän kertoi, että he tekisivät Marvelin Spider-Maniä Japanissa.
Lelusuunnittelija/koneinsinööri
Hän pyysi yhtiötämme Popya suunnittelemaan tuotteet ja sponsoroimaan sarjaa.
USA:ssa voi tehdä bisnestä pelkän päähahmon avulla.
Mutta jotta Spider-Man menestyisi Japanissa,
täytyisi esitellä lisää tuotteita -
japanilaisille lapsille, jotta myyntitavoitteet saavutettaisiin.
Robotit tuottivat suurimmat voitot.
Palatessani junalla Toeista sain idean: "Sen pitäisi olla tällainen malli."
Ehkä Spider-Manin pitäisi tulla Maahan sfinksiltä näyttävällä avaruusaluksella.
Minusta se sopisi Spider-Manille.
Mutta se ei voi olla normaali robotti.
Amerikassa puhutaan muuntumisesta tai muodonmuutoksesta.
Ajattelin siis ensimmäisenä muuntumisen ideaa.
Olin ensimmäinen, joka esitteli muuntumisjärjestelmän maailmalle.
Kyseenalaistiko kukaan sitä, että käytit sfinksiä etkä hämähäkkiä?
Minä vain suunnittelin ne. Kukaan ei kysynyt syytä.
Laitoimme sarjaan Marveller-nimisen robotin,
Popysta tuli sarjan sponsori -
ja homma lähti käyntiin.
Vaadin joitakin asioita.
Tekijänoikeuksien vuoksi asun täytyi täsmätä täysin ja täsmäsikin.
Hänen täytyi toimia kuin Spider-Man.
Ampua seittiä, kuten ampuikin, kiivetä seinillä ja katossa.
Kaikki toiminta ja voimat, jotka Peter Parkerilla oli,
kun hänestä tuli Spider-Man,
sisällytettiin japanilaiseen Spider-Maniin.
Spider-Man.
Nyt mennään. Vruum!
-Huomenta. -Huomenta.
Näyttelijöiden ja näyttelijättärien valinta -
jätettiin Toein käsiin.
Hän sanoi: "Minulla on suosittu väkeni.
Tiedän, kuka toimii ja kuka ei toimi."
Olin työskennellyt taustanäyttelijänä kolme vuotta.
"Minäkö pääosaan? Vau!
Ensimmäinen käsikirjoitukseni. Vau!"
Ensimmäinen suuri roolini oli pääosa.
En osaa kuvailla tunteitani sanoin.
Takuya, mitä lorvit?
Muutu nopeasti Spider-Maniksi!
En tiennyt mitään Spider-Manistä.
Luin siis Spider-Man-sarjakuvalehtiä.
Ennen kuvausten alkua -
kokoonnuimme Toein elokuvien katseluhuoneeseen -
ja katsoimme amerikkalaisen Spider-Man-elokuvan.
...hämmästyttävä Spider-Man.
Pidin siitä paljon.
Suosituin, uskaliain ja jännittävin supersankari -
koko maailmassa.
Hän oli kovin inhimillinen.
Näkemälläni Spider-Manillä oli allergioita.
Hän unohti ottaa lääkkeensä ja sai allergisen reaktion.
Hän alkoi aivastella hämähäkkiasussaan.
Pidin siitä paljon.
Kriitikko
Se oli kamala elokuva.
Spider-Man ei heilunut seitillä juuri lainkaan.
Muistan nähneeni sen,
joten kun kuulin japanilaisesta versiosta,
oletin sen olevan huono.
Stan Leestä tuntui, ettei amerikkalainen Spider-Man-elokuva -
saanut yhteyttä yleisöön.
Se ei ollut niin hyvä kuin olisi pitänyt olla,
muttei niin huono kuin olisi voinut olla.
En kysy, liityitkö siihen mitenkään.
Minun piti olla konsultti,
muttei minua kuunneltu paljoa.
En halua, että sarjasta tulee mitäänsanomaton.
Hahmot ovat meille liian tärkeitä ja tulevat myös.
Alussa ne eivät olleet hassumpia.
Luulen, että tulevat ovat paljon parempia.
Tiesimme, että pitää tehdä hyvää työtä. Jos emme tekisi,
menettäisin työni, rahani ja aikani, jotka sijoitin hankkeeseen.
Luovuin työstäni ja menetin taloni.
Jos tämä menee metsään, menetän yhtiöni.
No niin. Lähdetään!
Tule, veljeni. Tule!
Se ääni taas.
Tule, veljeni. Koston aika on tullut.
Takuya oli nuori mies, jolla oli vahva oikeudentaju.
Takuya, josta tulee Spider-Man, oli ammattikilpa-ajaja.
Hänen isänsä oli arkeologi.
Pahikset -
nappaavat isän, ja hänet tapetaan.
Takuya yrittää siis pelastaa hänet.
Takuyakin melkein tapetaan.
Hän juoksee juoksemistaan ja putoaa luolaan.
Siellä luolassa -
Takuya kohtaa Garian, joka on Planet Spiderista.
Sinnittele! Hän kuolee, jos en tee jotain.
Hämähäkkiuute!
Garia ruiskuttaa vertaan Takuyaan.
Siten Takuyasta tulee Spider-Man.
Luulen.
Oletko kunnossa?
Spider-Man,
pelastat minut aina. Olen sinulle henkeni velkaa.
-Saanko ottaa kuvan? -Et!
Kun kysyin, mikä Spider-Man on,
toimistoni johtaja sanoi: "Japaniksi kai hämähäkki-ihminen."
Kysyin siis: "Mikä hämähäkki-ihminen on?"
Oletin vain, että hänellä olisi jonkinlainen naamari.
Spider String!
Tuli ensimmäinen kuvauspäiväni,
ja näin miehen trikoissa,
joihin oli piirretty hämähäkkiverkkokuvio.
Sanoin: "Ai, oikeastiko?"
Kuvittelin jotain robottimaisempaa.
Mietin, toimisiko se todella.
Hitomin hahmo on kömpelö.
Hän puhuu ja syö paljon.
Hän on positiivinen ja hieman flirttaileva.
Sen ajan japanilaisissa TV-sarjoissa -
useimmat draamat keskittyivät naisen nolostumiseen.
Olethan kisakuski? Etkö pääse lujempaa?
Niiden piirteiden ilmaisu Hitomin kautta -
saattoi siis tuntua lohduttavalta naisille.
Spider-Manin henkilöllisyys paljastettiin vihdoin!
Hänen hahmonsa antoi katsojille tuttuuden tunteen.
Mennäänkö treffeille?
Suudelkaa.
Hitomi ja Takuya teoriassa seurustelevat,
mutta tuntuvat myös vähän perheeltä.
He olivat rakastavaisia.
Mutta ei ollut yhtään vihjailevia kohtauksia.
Koska tämä on lastenohjelma.
Et tarvitse yhtään.
Takuya asui pikkusiskonsa ja pikkuveljensä kanssa.
Heidän kanssaan oli monia perhekohtauksia.
Anna lehtesi olla, kun syöt illallista.
Sen aikaisessa lastenohjelmassa -
oli aika harvinaista nähdä sitä.
Kiltistä perheelleen omistautuneesta miehestä -
tulee hurja soturi, joka voittaa viholliset taistellessaan.
Se ero tekee -
perhehetkistä tärkeän vastakohdan.
Stunt-koordinaattori
Tämä Spider-Man...
Tunsin, että voisimme tehdä jotain mielenkiintoista hänen kanssaan.
Minulla oli Marvelin Spider-Man-sarjakuvia,
joten katsoin asentoja, joita hän otti ruuduissa.
Hänen pitää ryömiä ympäriinsä, hypätä -
ja heilua myös seitillä.
Miten kuvaamme sen?
Jos hämähäkkisoluja ruiskutetaan ihmisen verenkiertoon -
ja hänestä tulee hämähäkki, hänen täytyy myös liikkua sen lailla.
Hänen pitää olla hämähäkki.
Näin Spider-Man pitäisi tehdä.
Käytä hämähäkkivoimiasi.
Jotta tulisi vaikutelma hämähäkistä,
toiminnan pitää olla hämähäkkimäistä matalasta painopisteestä käsin.
Sieltä hän voi hypätä ja potkia,
lentää ympäriinsä ja lyödä pahiksia.
Näytin aina hra Kogalle, joka esitti Spider-Maniä,
Marvel-sarjakuvan ja käskin käyttää siinä näkyviä asentoja.
Vaadin paljon.
Harrastin silloin voimistelua, joten lantioni oli hyvin notkea.
Joten tiedättehän...
Asunäyttelijä/Stunt-artisti
...pystyin niihin vaikeisiin asentoihin.
Siksi minut valittiin Spider-Maniksi.
Minulle sanottiin: "Ryömi lähellä maata. Sen ei tarvitse näyttää siistiltä.
Mene mahdollisimman matalaksi."
Kaneda katsoi edestä, sivulta, takaa,
kaikista kulmista, saadakseen tuntuman asentoihin.
"Matalammaksi", he sanoivat.
Olin tosi lähellä maata -
päästäkseni niihin asentoihin.
Hän ei ole kuin normaali ihminen.
Hän ei olisi Spider-Man, jos ei liikkuisi siten.
Sanoin usein: "Kuule, ole kuin hyönteinen.
Olet hämähäkki, ole hämähäkki!"
Se oli uraauurtavaa.
Nämä asennot.
Se oli jotain täysin uutta.
Se teki vaikutuksen -
verrattuna sen aikaisiin lastenohjelmiin.
Kuka sinä olet?
Helvetin lähettiläs. Spider-Man!
Hän sanoo: "Helvetin lähettiläs. Spider-Man!"
Helvetin!
Yksikään menneisyyden sankari ei käyttänyt niin synkkää sanaa.
Hän ei ollut tavallinen sankari, mikä oli jännittävää,
ja pidin siitä paljon.
Jopa nytkin saan kylmiä väristyksiä selkärankaani.
Spider Machine! GP7!
Annoimme Spider-Manille auton nimeltä GP-7.
Monet olisivat olettaneet GP:n tarkoittavan Grand Prix'ta,
mutta tässä on sisäpiirin tarina.
Töiden jälkeen menimme aina juomaan yhdessä illalla.
Useiden drinkkien jälkeen -
yritimme keksiä nimeä autolle.
Olin ennen tiskijukkana New York Cityssä.
Tapasin sanoa: "GP, ottakaa rennosti." Se oli lopetusrepliikkini.
Sanoin: "Miksemme käytä GP:tä?"
Sitten joku, en muista kuka, sanoi:
"Tarvitsemme numeron, ja seitsemän on onnennumero Japanissa."
Miltä tuntui, kun auto nimettiin mukaasi?
En koskaan saanut oikeaa, joten...
Olen Fire Fox, sadonkorjuun jumalalle kuuluva kettu. Ymmärrätkö?
Mitä tulee omien roistojen luomiseen,
he käyttivät japanilaisen kulttuurimytologian teemoja.
Monet Marvelin sarjakuvat tulevat Norjan ja Kreikan mytologiasta.
Japanilaisista jutuista moni tuli Japanin historiasta.
Jotta se vetoaisi enemmän japanilaiseen yleisöön.
Sanoin Toeille: "En tiedä paljoa Japanista,
mutta jos uskotte tämän toimivan, käytetään sitä."
Jätin sen heidän käsiinsä, eikä päätetty käyttää Green Goblinia,
Doc Ockia tai ketään sellaista.
Huomioni saaneet roistot?
Niitä on kolme.
Professor Monster,
Amazoness -
ja Ninder.
Kuin varikset.
Hyvin outoa.
Kuulin aina, kun he dubbasivat ääniä.
Mitä niiden pitäisi olla? Älä minulta kysy. Ei aavistustakaan.
Amazoness oli toinen komentoketjussa Professor Monsterin jälkeen.
Tavallaan pelottava nainen.
Uskon, että Professor Monster -
tuli hallitsemaan maapalloa.
Spider-Man taisteli estääkseen häntä.
Luulen.
Professor Monster kuulostaa pahalta, kun kääntää japanista englanniksi,
mutta japaniksi hyvältä,
koska yhdistetään japanilainen ja amerikkalainen sana,
ja siihen aikaan se oli siistiä.
Joten hirviö, Munsta, tappoi sinut.
Se kuulostaa lapsista siistiltä.
Ihan sama, mitä se on.
Toei tiesi, mikä vetoaa japanilaiseen yleisöön.
He olivat tehneet vuosikausia -
tosi suosittuja juttuja, joihin lapset saivat yhteyden.
Marveller!
Robotti ei ollut hahmo, joka oli ongelma Marvelille.
Sitä ei ollut Amerikassa, ja se näytti siistiltä.
Supersankareiden täytyy päihittää tosi vahvoja vihollisia -
tullakseen supersankariksi.
Marveller! Muutu Leopardoniksi!
Mitä vahvempi vihollinen, sitä parempi.
Siksi avaruusalus muuttui robotiksi ja taistelusta jättihirviöitä vastaan -
tuli osa tarinaa.
Jos robotit ovat suuria, teräksisiä ja kovia,
vihollinen ei voi mitenkään päihittää niitä.
Leopardon, Sword Vigor!
Jos saisin päättää, laittaisin jättirobotin Supermaniinkin.
Tämä Spider-Man on täysin erilainen kuin amerikkalainen versio.
Peter Parker asuu Manhattanilla.
Hän on suurkaupungissa.
Kuitenkaan japanilaisessa sarjassa -
ei juuri koskaan nähdä kaupunkia.
Syy on yksinkertainen.
Kuvaaminen keskellä Tokiota olisi vaikeaa ja kallista.
Minulle sanottiin alussa, että budjetti on pieni.
Se tuntui paineelta.
Lastenohjelmat tehdään yleensä pienellä budjetilla.
Ehkä Amerikassa on varaa käyttää paljon rahaa.
Japani on pieni.
Budjetti on pieni.
Aikataulu oli tiukka.
Meidän täytyi kuvata kaksi jaksoa viikossa.
Teimme sen säästääksemme budjetissa.
Etkö kuule tuota ahdistunutta ääntä, Amazoness?
Japanilaiset sarjat tehtiin -
Amerikan mittakaavassa säästöbudjetilla.
Yksi tyyppi sanoi kerran: "Gene, uneksimme siitä, mihin meillä on varaa."
Se teki vaikutuksen minuun.
Uneksimme siitä, mitä voimme tehdä.
Rajoitettu budjetti hallitsi.
Jos ylitti budjetin, tuhosi tulevaisuutensa.
Big Bat!
Täytyi pysyä tiukassa budjetissa, joten teki parhaansa.
Kaikessa täytyi säästää rahaa.
Kohtauksia käytettiin uudestaan. Budjettijuttu, mutta se toimi.
Me emme saaneet paljoa aikaa.
Minun täytyi keksiä kaikki Spider-Manin toiminta kuvauspaikalla.
Kuvatessa oli aina aika kortilla.
Paineet olivat valtavat, mutta se täytyi saada tehtyä.
Tuotin määrätietoisesti tuloksia.
Olin kokenut usein vaarallisia tilanteita ennen kuin sain Spider-Man-työn.
En siis sanoisi, että olin erityisen hermostunut stunteista.
Päätimme tehdä avaukseen suuren stuntin.
Käytimme rahaa kuvataksemme Tokion sydämessä -
Tokyo Towerissa.
Saavuimme kuvauspaikalle aamulla.
Hra Kaneda kertoi minulle, että kiipeäisin Tokyo Toweriin.
Mietin, mihin hän odotti minun kiipeävän.
Hän pyysi minua kiipeämään vinoja jalkoja ylös.
Mitä?
Ilman köyttäkö?
Ei ollut turvaköyttä.
Muistan todella sen päivän.
Seisoin siellä, ja kaikki ihmiset katsoivat häntä ja sanoivat:
"Älä putoa."
Hän kiipesi sinne omin avuin.
Kiipesin 30-40 metriä ylös Tokyo Toweria vain käsilläni ja jaloillani.
Kuvaukset olivat juuri alkaneet.
Luulin, että varmaankin -
jatkossa tulisi samanlaisia päiviä.
Tunsin tarvetta valmistautua tulevaan.
Spider-Man!
Nykyään voi tehdä mitä vain visuaalisilla tehosteilla.
Mutta kun kuvasimme Spider-Manin vaarallisia kohtauksia,
ne todella olivat vaarallisia.
Yksi harha-askel,
ja se oli siinä.
Se oli normaalia.
Mutta Spider-Manin hahmo on erityinen.
Se vain piti tehdä.
Monet heistä olivat mielestäni olympiatason urheilijoita.
En halua kutsua heitä stunt-artisteiksi, vaan urheilijoiksi.
Useimmiten hän vain roikkui köydestä.
Kuvasimme kulmista, joissa hänen kehonsa piilotti köyden.
Pyysin kuvaajaa varmistamaan, ettei köysi näkyisi,
kun kuvasimme.
Siellä oli teräspilareita kyljellään.
Laitoimme Spider-Manin ryömimään pilarilla -
ja käänsimme kameran kyljelleen,
jotta kuvassa pilari näyttäisi pystyltä -
ja että Spider-Man kiipeäisi sitä ylös ja alas.
Saatoin yhtäkkiä hypätä ja tarttua kattoon.
Rintaani oli kiinnitetty köysi,
joka oli viety katossa olevan reiän läpi.
Hra Kaneda antoi merkin, ja minut vedettiin suoraan ylös.
Se siis näytti siltä kuin olisin hypännyt ja pitänyt katosta kiinni.
Hän piti auton katosta kiinni.
Auto mutkitteli pitkin tietä.
Ja auto ajoi aika lujaa.
Melkein kaikki kuvattiin liikkeessä.
Autot liikkuivat oikeasti.
Avasimme auton ikkunaa vähän, veimme köyden siitä läpi -
ja kiedoimme sen auton sisään -
varmistamaan, ettei hän pudonnut.
Auton sisus oli aivan täynnä köyttä.
Emme koskaan käyttäneet turvaköyttä.
En usko, että pystyisimme siihen nykyään Japanissa.
Tule! Spider-Man!
Tämä Spider-Man on täysin käsityötä.
Nykyään voi luoda, mitä haluaa.
Silloin ennen oli erilaista.
Käsin tehty tyyli on parasta.
Me teimme tuon kaiken. Teimme kovasti töitä.
Useimmat eivät saaneet paljoa palkkaa,
mutta olivat onnellisia osuudestaan.
He siis ottivat sen hyvin vakavasti.
Kuvauksissa oltiin hyvin asiallisia toisin kuin Amerikassa. Ei vitsailtu.
Japanissa vapauksien ottamista ei katsota hyvällä.
"Tämän käskimme tehdä. Tästä saat palkan. Tee se."
Tuottaja ja ohjaaja päättävät, mitä kukin tekee.
Se kuulostaa amerikkalaisesta varsin kylmältä,
mutta tämä on eri maailma.
Tuotimme kuvaa Japanissa japanilaisille,
joten sen piti toimia heille.
Se näyttää ylinäytellyltä japanilaisten näyttelijöiden tapaan.
Mutta se toimii täällä Japanissa.
Meidän täytyy tajuta, että moni polku vie samaan paikkaan.
Kuka sinä olet?
Kahden eri kulttuurin toimintatapoja -
ei voi verrata.
Kuka sinä olet?
Näytteleminen oli minulle uutta. Olin aivan pihalla.
Ei ollut tilaa olla luova.
Pystyin vain opettelemaan vuorosanani ja sanomaan ne.
Mutta muistan yhden asian.
Menetin isäni.
Pari vuotta myöhemmin sain Spider-Manin roolin.
Kohtauksessa, jossa Takuyan isä kuolee,
ohjaaja sanoi: "Shinji, saat improvisoida vuorosanasi tähän hetkeen."
Ja kovin luonnollisesti tuli ulos...
Isä!
"Isä. Älä jätä minua yksin!"
"Isä!"
Älä jätä minua! Isä!
Sillä hetkellä en puhunut Takuya Yamashirona,
vaan itsenäni, näyttelijänä.
Se tuli esiin niissä vuorosanoissa.
Marvel luotti meihin eikä viestinyt paljoa kanssamme.
Kunhan sekit tulivat ja minuun oltiin tyytyväisiä,
kaikki oli hyvin.
Mitä halusimmekaan tehdä, he sanoivat: "Jos se toimii,
on suosittu ja saa katsojia, mitä muuta tarvitsette? Antaa mennä."
Jotkin toimintakohtaukset pelottivat minua.
Oli riippusilta.
Tässä kohtauksessa keinun koko sillan alta.
Syöksyin suoraan niihin puihin Spider-Man -asussa.
Minulla oli haavoja ympäri kehoani.
Yhdessä kohtauksessa koira jahtaa minua.
Minä juoksin, ja koira oli kannoillani.
Hyppäsin puuhun.
Koirat pystyvät hyppäämään aika korkealle.
Kun siis pääsin puuhun, koira hyppäsi ja puri minua peppuun.
Koira roikkui pepustani, ja se oli saksanpaimenkoira.
Se oli todella kiihkeää.
Usein meillä oli paljon räjähdyksiä,
koska ne ovat jännittäviä lapsille ja TV:ssä.
Koska meillä oli liikaa ongelmia poliisin ja palolaitoksen kanssa,
meidän piti viedä kuvausryhmät metsään -
ja räjäyttää kaikki siellä, jossa millekään ei ollut vaaraa.
Joissakin kohtauksissa Spider-Man juoksee räjähdystä karkuun.
Juoksin siis polulla,
johon kaikki räjähteet oli asetettu.
Minun piti yrittää muistaa niiden paikat,
koska jos astuisin yhdenkään päälle, se räjähtäisi.
Ja tietenkin oli se yksi kerta, kun juoksin.
Juuri kun juoksin yhden ohi, se räjähti.
Räjähdevastaava painoi kytkintä, kun ylitin räjähdettä.
Se tapahtui jokusen kerran.
Marvel halusi nähdä, mitä me kuvasimme.
Teimme siis pilottijakson.
Ensimmäinen oli valmiina.
Marvel lennätti väkeä tänne.
Stan Leen ja joitakin muita pääkonttorista.
Istuin katseluhuoneessa, ja pääkonttorin väki oli siellä.
He istuivat siellä Stanin kanssa.
Olin hiton hermostunut, koska saisin potkut, jos he eivät pitäisi siitä.
Se käynnistyi. Katsoimme sen.
Se päättyi,
eikä kenelläkään ollut mitään sanottavaa.
Pääkonttorin väki katsoi minua ja sanoi:
"Gene, olet ollut liian pitkään Japanissa.
Kukaan ei halua tätä. Mitä tämä on?
Tämä ei ole Spider-Man. Tämä on hullua."
Kun johtajat alkoivat mollata tätä,
koska se näytti heistä hupsulta,
minua pelotti, koska olin menettämässä vuosien työn.
Yhtäkkiä Stan Lee nousi ylös taputtaen.
Hän sanoi: "Tämä on hieno. Tämä on elävä sarjakuvalehti.
Aikuiset pitävät siitä, koska se on liioiteltua.
Lapset pitävät siitä, koska toiminta on upeaa.
Jos yleisö haluaa tätä, annetaan se heille."
Silloin johtajat katsoivat minua ja sanoivat: "Gene, onpa hieno idea."
Stan on aina tukenut minua, mutta tällä kertaa,
kun hän näki tuotoksemme, nousi ylös ja alkoi taputtaa,
se tuntui tosi hyvältä.
Sanoin: "Sarjakuvien kuningas katsoo,
mitä tein hänen lempihahmolleen ja työlleen, ja pitää siitä."
Loppu on historiaa.
Tiesitkö, että Stan Lee todella piti japanilaisesta Spider-Manistä?
En tiennyt. Oikeastiko?
Siis...
Oikeastiko?
Vau, todella kiva kuulla.
Todella kiva.
Kaikki pitivät työstämme.
Leluja myytiin aivan hulluna.
Se teki kaikki iloisiksi.
Lelut myivät, katsojaluvut olivat hyvät, rahaa tuli.
Mitä muuta tarvitaan?
Ihmiset todella arvostivat Marvellerin ja Leopardonin muotoilua.
Se on aivan ihanaa.
Lelusuunnittelija/koneinsinööri
Se, että sarja jatkui vuoden ja hyväksyttiin...
Kriitikko
...on mahtavaa.
Pojat sanoivat: "Katson sarjaa!"
Yksi heistä sanoi: "Äitinikin katsoo.
Äiti sanoo, että Hitomi on loistava!"
Se oli kiva kuulla.
Kun olimme TV:ssä joka viikko,
aloimme kuulla ääniä.
"Onko tuo Spider-Man?" "Hei, tuo on Spider-Man."
Lapset kerääntyivät tuotannon bussin ympärille pyytämään nimikirjoituksia.
Kun tiesin heidän katselevan sarjaa, tulin onnelliseksi.
Se oli rohkaisevaa.
Näkemiin!
Katsojalukumme olivat hyvät.
Tunsin iloa ja innostusta työstä.
Lisäksi se ei ollut pinnallinen ohjelma.
Tarvitsen apuanne!
Vuorovaikutus lasten kanssa oli tärkeää.
Ihmissydämen tärkeys...
Teet piloja muille noiden torakoiden kanssa,
koska luulet isäsi palaavan, jos teet ilkivaltaa.
Sitä painotettiin selvästi -
useissa jaksoissa.
En tiedä syytänne, mutta ette saa tapella!
Kertokaa, mistä on kyse, niin selvitämme tämän.
Olen ylpeä myös sarjan siitä puolesta.
Sinäkin olet urhea poika.
En lainkaan.
Älä sano noin. Pystyt siihen, jos yrität!
No niin, katso minua.
Vaikka on kuinka vaikeaa,
älä luovuta.
Usko itseesi ja selviydy siitä.
Se oli viesti.
Spider-Man oli niin suosittu, että luotiin samanlaisia sarjoja.
Japanissa sellaisista TV-sarjoista tuli lastenohjelmien päätyyli.
Sen jälkeen monet Sentai-sarjat ja robotteihin perustuvat lasten TV-sarjat -
alkoivat tulla suosituiksi.
Sentai-sarjoissa, jotka ovat japanilaista supersankaritoimintaa,
ei ollut silloin robotteja.
Spider-Man-robotti oli niin suosittu ja myi niin hyvin,
että seuraavalla kaudella he sanoivat: "Tarvitsemme robotin."
Sitten Stan sanoi: "Robotit ovat hienoja hahmoja.
Miksei tehdä jotain roboteilla amerikkalaisissa sarjakuvissa?"
Ehdotin tarinaa pelkistä roboteista.
Stan auttoi minua kirjoittamaan tarinat.
Teimme sarjakuvalehden nimeltä Shogun Warriors.
Yksi roboteista, joka myöhemmin otettiin siitä,
oli nimeltään Transformers.
Transformersista tuli suuri menestys sen jälkeen.
Suoraan sanottuna -
japanilainen Spider-Man aloitti Power Rangersin.
Olen ylpeä kaikista sarjoista ja supersankareista,
koska kukaan muu ei ollut tehnyt tätä aiemmin.
Kuvausten lopussa kuvausryhmällä oli mahtava yhteys.
Kymmeniä meitä työskenteli yhtenä yksikkönä.
Työskentelimme yhdessä luodaksemme jotain.
Se auttoi meitä selviämään siitä.
Se oli kiva työympäristö. Naurettiin paljon.
Kuvauspaikalla oli loistava tunnelma.
Olen iloinen, että tein sen. Tänään olin ensi kertaa ylpeä.
Olimme kuin oikea perhe.
Lopussa teimme suuren ryhmähalauksen.
Se oli hieno ja energinen juhla.
Marvel Comicsin versio -
ja japanilainen versio Spider-Manistä ovat vähän erilaiset.
Mutta sankareina molemmat ovat hienoja.
Jos nauttii tekemästään, se ei ole työtä.
Se on nautinto, ja niin pitää elää.
Nautin siitä, mitä tein Stanin ja hänen vaimonsa Joanien kanssa,
joka sanoi kerran Stanille: "Kirjoita, mitä haluat.
Jos sydämesi on siinä, ihmiset pitävät siitä."
Niin tapahtui minulle.
Vaimoni sanoi: "Gene, jos luulet sen menestyvän,
tuen sinua. Anna mennä."
Se toimi, ja olen aina kiitollinen siitä.
Juhlimme hiljattain reilua 50. hääpäiväämme -
matkalla ikuiseen yhdessäoloon.
Se tuli Spider-Manistä. Kiitos.
Olen yhä näyttelijä.
Olen sen Spider-Manille velkaa.
Parhaiten muistamani kohtaus on sarjan loppu.
Auringonlasku. Meri.
Katson auringonlaskua,
riisun asuni ja paljastan kasvoni.
Muistan vuorosanat.
"Isä. Garia..."
Isä.
Garia.
"Olen päihittänyt Iron Cross Armyn."
Olen päihittänyt Iron Cross Armyn.
Professor Monster on kuollut!
Huusin auringonlaskuun.
Loppu
Kunpa isäni olisi voinut nähdä minut Spider-Maninä.
Nyt -
tunteet ottivat minusta vallan.
Olen tosi onnellinen.
Spider-Manin kautta -
tapasin teidät kaikki näin.
Olen ylionnellinen.
Kiitos, Spider-Man.
Sarjaanäytettiin Japanissa toukokuusta 1978 maaliskuuhun 1979,
kun Toei päätti sarjan ja keskittyi luomiinsa hahmoihin.
Vasta kun vuonna 2009 Marvel julkaisi kaikki 41 jaksoa verkossa,
yleisö Japanin ulkopuolella pystyi vihdoin -
kokemaan japanilaisen Spider-Manin.
Erityisesti yksi fani sai erityisen esittelyn.
Spider-Man!
Poikani. Miten voit?
Vau, se on hieno. Katso tuota.
Sinunkin pitäisi ottaa sama asento.
Hienoa.
Odota. Tästä lähtee.
-Paljon kiitoksia. Hienoa. -Kiitos.
Nautin siitä hyvin paljon.
Pidin tavasta, jolla he tekivät sen japanilaiseen tyyliin.
Se ei ollut kuin amerikkalainen versio.
Siinä oli oma tyylinsä. Jopa tapa, jolla he kävelivät.
Ja kaikki heidän hahmonsa, jotka he loivat,
jotka olivat erilaisia kuin meidän hahmomme,
olivat hyvin värikkäitä ja mielenkiintoisia.
Olin kovin vaikuttunut toiminnasta,
koska sitä ei tehty lainkaan tietokonegrafiikalla,
vaan kaikki ruudulla nähty oli todella ihmisten tekemää.
Ja kun Spider-Man kiipesi siihen rakennukseen,
tapa, jolla hän nousi seinää pitkin, oli ihana.
Se oli niin erilainen kuin tapa, jolla teemme sen Yhdysvalloissa,
että se oli hauskaa, koska katsoin aivan eri tyyliä ja hyvää tyyliä.
Tekstitys: Jari Vikström