Cosplay är det synbara uttrycket för ens fandom...
vanligtvis genom masker, hjälmar, makeup, rekvisita och nån slags dräkt
och är en förlängning av nåns passion för en speciell figur.
För att ansluta sig till denna praxis, designar cosspelare dräkten,
de syr den, sätter på sig den och bär den
på en allmän plats som på en konferens
och de försöker efterlikna figuren de är kopplad till.
Man sätter på en dräkt och kliver in på denna gigantiska scen
och där är alla människor och nån tar ett foto av dig.
Det är ögonblicket när man känner: "Oj, jag hör hemma här."
Det är vad cosplay handlar om.
EN MARVELPRODUKTION
"KLÄ PÅ DIG!"
Det finns så många sätt som folk uttrycker sin passion för serier,
men jag tror att cosplay är den renaste formen av fandom
därför att man måste vara orädd.
Man inser att man gör sig riktigt sårbar...
Värd och kreativ chefsproducent Marvel New Media
...inför alla omkring dig när du tar på dig dräkten
och omfamnar och presenterar dig själv för alla som ett fan på den här nivån.
Cosplay är enkelt uttryck "kostymspel." Det är en elision av två ord
som myntades av en japansk journalist,
Nobuyuki Takahashi, i mitten av 80-talet.
Han kom på termen "cosplay"
och det betyder bara det, kostymspel.
Man bär en dräkt till en konferens. Man förkroppsligar en figur.
Man måste känna till poser så man kan uppfylla sig själv med figuren.
Seriekonferenser började 1939.
Maskerad - 4:e Världskonferensen inom Science Fiction (Pacificon)
Los Angeles, Kalifornien, 1946
Det fanns Worldcon, som hölls i New York med cirka 200 personer.
Och det var den moderna cosplays födelse.
Där fanns en kvinna, Myrtle Douglas, som klädde upp sig i futuristiska dräkter.
Första science fiction-konventet (Nycon) - New York 2 juli 1939
Det blev populärare med åren
och jag tror det riktigt exploderade under tidigt 70-talet.
Den första seriekonferensen i San Diego, Golden State Con, sparkade igång.
Marvel hade sin första konferens 1975 i New York.
För mig är New York Comic Con nåt speciellt
eftersom det är Marvels hemmakonferens.
Marvel är superhjältarnas hem.
Så när man är på New York Comic Con är det som att vara i Marvels universum.
Jag tänker faktiskt på fandom som en delad upplevelse.
Cosplay har alltid handlat om gruppen och att komma samman
och den verkligt elektriska upplevelsen
där nån ser ens dräkt och de säger:
"Kors, det är sjukt. Jag älskar den."
Och man får ett dopaminutbrott av "Herregud, du ser mig.
Du förstår mig. Du fattar vad jag är."
New York Comic Con är väldigt nära.
Måste fortfarande förbereda lite för den. Det är stort. Jag har varit där en gång.
När jag jobbar inför en konferens måste jag vara klar ett visst datum,
så jag är stressad att bli klar.
Det enda som saknas är peruken, Jasmine?
-Ja. -Okej.
Du är säker på att den inte finns i bagaget?
Jag behöver förlita mig mycket på min make.
Se till att vi har allt.
Ärligt talat, är han ett stort supportsystem.
Makeupen bra. Letar ännu efter peruken.
Hur ser makeupen ut?
Perfekt som alltid.
Många dräkter skulle jag ej kunna avsluta och inte bli galen utan honom.
Många kan jag inte sätta på mig
om inte han hjälper mig.
Okej?
-Jag måste titta mig i spegeln. -Okej.
Genom att delta i det här som är så viktigt för henne...
Jasmines make
...och som gör henne så glad, gör det mig glad som en biprodukt.
-Du ser bra ut. -Jag ser så lång ut.
Jag vet.
"Rogue"
Jag gillar att kunna vara nån annan för ett tag
för det blir tråkigt att bara vara sig själv hela tiden.
Det är häftigt att kunna sminka sig och bära peruker och håret
och bara bli en annan person.
CutiePieSensei är min internetpersona. Hon är jag.
Jag gjorde det till mitt användarnamn när jag var 13, sen fastnade det.
Och det blev för sent att ändra det.
Nu har jag 172 000 följare på Instagram.
Så jag tänkte: "Okej, jag flyter med. Det här är jag nu."
Cosplay är häftigt
därför att oberoende av utseende, längd, kroppsbyggnad, ras, hårfärg...
...gör man det till vad man vill.
Mitt sätt att ha en röst och vara högljudd...
...och göra vissa figurer som är starka...
...vilket är annorlunda mot mitt verkliga jag.
Jag försöker att se...
Jag ser tafatt ut. Jag försöker hitta en där jag inte ser ut så.
Jag gillar de här.
På det hela är jag en stillsam person.
Jag är verkligen väldigt dämpad.
Jag tror det står mellan den och...
Jag beskriver mig som en nörd... för att jag gör cosplay.
Du borde ta den med den här bredvid varann.
Nej.
Vi är definitivt nördar på alla sätt.
Min bakgrund är inom datorteknik.
Jag leder ett team tekniker som jobbar med lösningar för elbolag.
Mycket tristare än det Jasmine gör.
Jag är koncepttecknare för ett videospelsföretag,
så jag tecknar figurer som de sätter in i spelet.
Jag tecknar hela tiden för jobbet.
Jag vill göra nåt annat när jag kommer hem
och cosplay är väldigt häftigt för mig för det låter mig få vara kreativ
på ett annat sätt än det jag är under dagen.
Jag får en chans att sy och ändå använda mina händer
och ta nåt som bara är tyg och slöjda skumgummi och sånt på måfå,
det ser inte ut nåt för världen och lyckas omvandla det till nåt.
Shuri är en superstark figur.
Det som händer i serien är att T'Challa blir skadad,
så hon måste resa sig och vara: "Wakanda måste fortfarande skyddas.
Nån måste vara Black Panther. Han kan inte var det just nu."
Så hon lyckas ta på sig rollen och får äta örten
och får alla övernaturliga förmågorna vad gäller fart och styrka,
samt förmågan att skifta skepnad,
och vid ett tillfälle lyckas hon återföra wakandaner från det döda
eller återuppliva dem. Det är riktigt häftigt.
Så hon tränar och får vara Black Panther ett tag
och har bevisat att hon är tillräckligt stark att göra det.
"Shuri"
När jag växte upp såg jag inte många rollfigurer som såg ut som jag.
Så att faktiskt kunna se sig själv i en figur,
speciellt en svart kvinna som inte bara är en bifigur,
men nån som faktiskt är viktig för den världen
och som gör skillnad och är stark, vacker och säker, är riktigt häftigt.
Det är genom figurerna som andra i världen kan finna en gemenskap.
Producent Marvel New Media
Dörren är öppen för alla i världen.
Alla slags hudtoner, former, storlekar, åldrar, typer, alla är välkomna här.
Jag kommer ursprungligen från Colorado,
trots att mina föräldrar kommer från Connecticut och New York,
så jag liksom studsade tillbaka till där de började.
Jag gick på en konstskola i Brooklyn
och slutade, ärligt talat, med att jag stannade kvar.
Jag förälskade mig i stan.
Jag älskar livet och vitaliteten och kulturen här.
Jag kände: "Jag vill verkligen vara kvar här, kanske för alltid."
Ända sen jag var liten
har jag byggt grejer, klippt papper, låtsats att vara djur.
Mamma gjorde dräkter åt mig när jag var liten
och sen började jag göra dem åt mig själv.
Dr Strange är den mer magiska sidan av Marvels universum.
Han lever i ett hus i New York, vilket är ju lite häftigt.
Ibland kommer folk till honom med fall
eller ovanliga händelser som han försöker hjälpa till med.
Han är en mästare i det mystiska.
Han kan göra ganska mycket,
ofta dimensionsmagi, ibland tidsmagi.
Han kan flytta objekt.
Han kan bekämpa andar andra inte kan se.
Han kan flyga och göra saker med capen. Det finns många val.
Jag tror att när man tänker på dr Strange tänker man på capen.
Så det är nåt jag verkligen vill spika.
Jag älskar att jag har tillgång till kläddistriktet.
Jag tror att jag kan hitta mycket mer väldigt unika tyger.
Det är i sanning en skattjakt, vilket är lite roligt.
När jag gör seriedräkter, på grund av att färgerna är så platta,
tänker jag ordentligt på det slags tyg jag väljer
och hur man kan göra en platt färg nåt intressantare i verkligheten.
-Det ser ut som dr Strange. -Det är målet.
Jag dagdrömmer om att skapa dräkter hela tiden
och med konventet i faggorna måste man tänka framåt,
på att bära den, hur det kommer att kännas.
Det är skoj att bara föreställa sig att man svischar runt i New York.
Det är en bra combo. Jag tycker det är ett bra val.
Nåt som är riktigt häftig med cosplaygruppen
är att så länge man visar respekt
kan man föreställa vem man vill.
Jag tror att etiketter kan vara väldigt användbara för vissa,
men jag har alltid ansett: "Jag är den jag är."
Jag behöver inte avgöra det baserat på andras ramar.
Som många gör när man växer upp lär man sig mer och mer om sig själv.
Jag tror inte att jag nånsin har känt mig höra ihop med ett speciellt kön.
Jag är ganska bekväm med pronomen, men tycker "de, dem"
är lite närmre det faktum
att jag inte känner mig starkt feminin eller maskulin.
Jag tror att cosplay kan vara ett riktigt bra tillfälle
att utforska presentation på ett sätt som kan vara nytt.
Jag har sett många som antingen identifierat sig som
eller vid födseln fått manligt eller kvinnligt kön pröva nåt annat.
Cosplay är ett fantastiskt sätt för människor att utforska det.
För många cosspelare ser vi delar av oss själva...
"Dr Strange"
...i figurerna vi är kopplade till.
Hjältar är spännande. De kommer alltid att vara spännande
men att vi kopplar oss till superhjältar är deras mänskliga sida
och vad det är som gör dem till hjältar till att börja med.
Jag jobbar som leksaksdesigner numera.
Vi har många licenser från Marvel, vilket är skoj
för det tillåter mig att jobba med figurer som jag tycker är riktigt intressanta.
Jag specialiserar mig på mjuk utstyrsel,
så de blev begeistrade att få veta att jag var en cosspelare
eftersom det innebar att jag förstod hur fysiska kläder tillverkades
och hur man designar deras utstyrsel
så att de kan kläs på en kropp och följa rätt.
Det här är en version av lady Loke
som jag designade baserat på en kombination av modevisning
och vissa serieinslag.
Så många upprepningar av Loke har visat honom som man
men han har antagit kvinnlig skepnad förut
och speciellt mer nyligen i serierna
har den nyare, yngre Loke faktiskt talat lite om
att kanske vara en könsvariant eller queer,
vilket har varit häftigt för många queera läsare att tänka:
"Okej, jag har alltid vetat det
men att få det så tydligt uttalat i serien är ganska ovanligt."
Loke
Eftersom jag älskar cosplay så mycket
är det ett fantastiskt sätt för mig att visa upp det jag har gjort.
Det är som en 2D-konstnär kan få en gallerivisning
och här är en grupp vänner eller människor jag inte känner
som jag vill visa vad jag har gjort, jag vill säga:
"Hallå, titta, här är en massa grejer jag har gjort."
Att bära en dräkt är typ ett sätt att visa upp den slutgiltiga produkten.
Superhjältar definieras av att de bryr sig om folk omkring dem
och att de vill göra det de kan, vilket kan vara stort eller smått.
Det betyder inte att man måste rädda universum varenda gång.
Bara genom att hjälpa nån som kämpar kan ändå vara en heroisk handling.
Många av oss vänder sig till dessa figurer på grund av relationerna...
Psykolog / cosspelare
...kopplingen till hjältedåd, nåt som jag tror att många av oss söker.
Vad innebär det att vara en hjälte?
Vad innebär det att vara en god människa?
Okej. Kom igen, ni galna grupp. Sätt fart.
Vi har ett zoo. Vi har några hundar och katter.
Ni ska få våfflor idag.
Jag är gift. Jag har två små tjejer.
-Vad vill du ha, smör eller färskost? -Bägge.
Adaline är min äldsta dotter och Ayla min yngsta.
-Hej på er. -Mamma!
Trish är min fru.
Vi firar vår tioåriga bröllopsdag nästa år,
men vi har varit ihop i 18 år.
Vi har ett företag som fotograferar bröllop.
Det har sina dar som allt annat
men för det mesta jobbar vi smärtfritt ihop.
Vi är vänner sen barndomen och vi började dejta i high school.
Jag har alltid sysslat med serier
och sen kom hon in i det eftersom jag sysslade med det.
Kan du visa dem din Captain Marvel-pose?
Vissa vet inte vad cosplay är
och när jag berättar, tittar de på mig som om jag vore lite galen.
Joshs fru
"Min make klär sig som en superhjälte."
Eftersom jag vanligtvis är en aning blyg
har jag länge försökt hålla mig osynlig...
och sen gick jag på mitt första konvent för ett par år sen.
Det tog lite tid att bli van men, nästan på ett egendomligt sätt,
tror jag det var lite av att bygga mitt självförtroende.
Ju mer vi blev accepterade ju öppnare blev vi med det.
"Det här sysslar vi med. Vi har skoj med det."
Strax efter vi köpt huset sa min fru:
"Varför tar du inte garaget och bygger om det...
Du har alla dessa fantastiska grejer och mycket ligger i lådor.
Gör det bara."
Överenskommelsen var: "Du kan få hela garaget för dig själv"
och han renoverade det och det är hans arbetsplats.
Det är där han skapar allt.
Min farfars far Harry Sahle var tecknare på Timely Comics.
Under den gyllene tidsåldern. Det var under 40-talet.
Han jobbade med Human Torch och All Winners.
Han skapade några olika figurer. En var Svarta änkan.
Inte Natasha Romanoff utan, efter vad jag förstod,
nåt av en inspiration som slutligen ledde till det vi känner till.
Han jobbade med sju, åtta avsnitt av Captain America.
Det är häftigt att ha lite familjehärkomst
till en figur som Captain America.
Jag har alltid gillat berättelsen om Captain America.
Jag håller alltid på den i underläge.
Han är den som bara ville tjäna sitt land och göra det rätta
men eftersom han var mager fick han hela tiden avslag,
och blir sen den här fantastiska supersoldaten.
Man betraktar det och det är, åtminstone för mig,
hur Captain America skulle se ut i verkligheten om han existerade.
Så det är det vi försöker göra, att göra den levande.
Konferensen är nästa vecka så vi känner pressen.
Idag ska vi 3D-trycka vingarna.
Vi ska ta "A:et" som har skurits ut och trädd.
Vi ska göra en form och gjuta det.
Och vi ska bli Steve Rogers och Captain America.
De jag jobbar med är Mark och Dan,
vi jobbar alla friktionsfritt ihop.
Mark designar filerna, sen tar jag dem
och gör dem levande, sen jobbar vi med Dan som gör våra mjuka produkter.
Han syr tygerna och sånt.
Vad tror du om "A:et"? Borde vi strukturera det alls?
Eftersom tyget till kåpan har sån textur
tycker jag att låta den var platt är ett bra val.
-Hej. -Hej.
Hej.
Iron Man?
-Ja, Iron Man. -Iron Man, ja.
Jaha, du gillar den?
I år följer jag med Trish.
Hon har varit på Comic Con som åskådare
men det här är hennes första gång som spelare,
så det borde bli en rolig upplevelse.
-Dan. -Vart tog du vägen?
I år ska jag vara Peggy, som är Captain Americas kärleksintresse.
Jag har nog inte känt nån koppling till nån figur tills nyligen.
Jag kan vara lite blyg.
Så tanken på att klä ut sig och människor som kommer fram och talar.
Slumpartade främlingar som vill ta foton med mig.
Jag var lite motsträvig,
men hans mamma säger alltid till mig: "Det är inrotat i vårt blod.
Serier är ingrott i vårt blod."
Och hon hade lite rätt.
Så nu flyter jag med.
Jag tror att många, när de tänker på superhjältar,
omedelbart tänker på nån som fötts med krafter
eller har haft en olycka eller nåt.
Men hela idén bakom en superhjälte är bara...
Tja, nån som gör det rätta.
Att spela Captain America har definitivt gjort mig mer medveten
om hur alla borde agera.
Det har liksom gjort mig till att vara en bättre människa.
Det är nån som jag känner mig bekväm med.
Det känns som en del av mig istället för en dräkt.
Cosplay tar fram den andra sidan av vem man är.
Och nu när min dotter och min fru ger sig in i det, är det väldigt roligt.
Så för mig är det liksom: "Okej, det är häftigt.
Det här är roligare än förut."
När människor först börjar med Marvel-cosplay,
dras de vanligen till en specifik figur.
Kanske man ser lite ut som den och man tänker: "Jag ser mig själv.
Jag ser sidor av den figuren i mig."
Och man låter de två mötas som en.
Kom igen, Kirby. Kirby?
Jag har ett hundpensionat som är en del av mitt hem.
I genomsnitt har jag 10 till 12 hundar på en gång.
Kom igen!
Jag älskar det jag gör. Jag hade nog inte valt det annars.
Jag valde det för att jag fick jobba mer med hundar än människor.
Jag hade en mängd jobb innan,
men jag tycks jobba bättre med djur och så har det alltid varit.
Jag försökte alltid passa husdjur när jag var liten.
Jag gick omkring med broschyrer när jag var sju och sa:
"Jag passar era kaniner och hundar åt er."
Men det var liksom nåt jag hade velat göra
så jag gjorde det till ett heltidsjobb.
Jag målade också min muralmålning efter mina favoriter.
Den hade superhjälte som tema.
Det var när jag först började spela.
Jag bar dr Strange.
Det var faktiskt den andra dräkten jag hade gjort.
Jag fick sy mycket, därför ser det inte så bra ut
för jag visste ännu inte vad jag höll på med.
Jag har en bunt foton av Merly och Kirby här uppe.
Här är ett med dem ihop.
Och här är ett på Merly, hennes första yrkesfotografering.
Och här några mjukisdjur av dem.
Det här är Merly och det här är Kirby.
Serietecknare 1936-1994.
Jag har döpt min hund efter Jack Kirby.
Jack var en av de ursprungliga tecknarna för Marvel Comics.
Här gör jag alla Merlys dräkter och några av mina.
Jag gör bara hälften av mina men alla Merlys.
Och jag har klädhängare till alla dräkterna för hon har så många.
Hon har nog 30 här och 50 där,
och de här är alla Marvel.
Jösses.
Det är ganska skoj att vara på konvent när Merly och Kirby kan delta.
Jag försöker göra min dräkt enkel om det är fallet
för då måste jag ha två hundar med mig.
Jag var extremt blyg som barn.
Jag hade bara en bästis och talade inte med nån annan.
Det var i stort det hela.
Det var svårt för folk tyckte jag var elak
bara för att jag var för rädd att tala med dem
och jag har inget välkomnande ansikte
när jag slappnar av, antar jag.
Så alla brukade tycka att jag var mycket ohövlig och otillgänglig
bara för att jag var för rädd för att tala med nån.
Bra tjejen.
Jag visste inte att jag hade autism.
Kom hit.
Jag visste inte att det var en del av mitt liv tills förra året,
det var då jag fick reda på det, förra sommaren.
Vilket är ett skäl till att jag kunde förstå
vad som hände med mig
och kunna lära mig att bättre klara av saker än jag gjort.
Okej, kom hit, Merly.
Merly är en assistanshund...
Duktig, tjej. Sitt!
...vilket är en uppgiftstränad hund som kan hjälpa en
med en mängd olika typer av invaliditet eller problem.
Sensorisk överbelastning orsakar nåt liknande en panikångest,
och jag kunde inte hantera det speciellt bra.
Så Merly kunde låta mig få veta när jag behövde sitta ner
eller när jag undvika människor eller när behövde ta en paus.
Duktig tjej.
Jag gillar speciellt Moon Knight för han är lite mörk,
och att han har en psykisk störning
tycker jag är ganska häftigt, eftersom jag också har en.
Det är inte densamma men jag tycker det är coolt
att de har införlivat nån då för tiden
som hade nåt liknande i serierna.
Moon Knight är en riktigt intressant figur
för att han är genomsyrad med krafter från en egyptisk gud,
men också har en personlighetsklyvning
så han har olika personligheter som hjälper honom att hantera olika saker.
Ibland är hans demoner bokstavliga.
Ibland kämpar han mot demoner i sin hjärna.
Och ibland försöker han bara hantera vardagslivet
och de är alla väldigt komplicerade.
Det är det magiska med serier.
Det är visuellt utslängt över sidan.
Så om man är nån som kämpar med några psykiska besvär,
kan det vara första gången som man fått det visualiserat på en sida.
Det är också ett sätt för de som upplever sånt
att dela med sig med andra, att säga: "Kanske det är så här jag känner det,"
eller "Kanske det här är hur jag upplever nåt,"
eller "Jag insåg inte att jag upplevde det så här."
Vi människor har alltid sökt efter vår historia
och tittat på motgångar och misslyckanden och försökt få mening.
Dessutom tror jag att det finns ett element av acceptans
och inbegripande i den större bilden som känns riktigt givande.
Jag ska till New York Comic Con den här helgen.
Jag kör hela vägen. Det tar 26 timmar.
Jag åker med min bästa vän Greg.
Jag gillar att köra bil, väldigt mycket.
Jag vet inte om han gillar att köra. Jag antar jag får veta det.
Med vissa jag har åkt på långfärder har jag tänkt:
"Oj, så spännande" men i slutändan har de inte varit fantastiska att åka med
så jag hoppas att han är en bra långfärdsperson.
Hej, allihop. Jag ska ge henne en kram.
Att få vänner är ganska lätt när man bär likartade dräkter
för då vill de ta foton tillsammans
och man börjar tala och så.
Så har jag skaffat mina flesta vänner och så hade de vänner,
och sedan presenterar vi varann för alla våra vänner.
Justin!
Jag visste inte vad cosplay var tills för ett par år sen.
Och sen när jag beslöt att visa upp mig lite mer...
Amandas vän
...och hitta grupper som den här genom Amanda,
hjälpte det mig med självsäkerheten genom att bara vara en cosspelare...
Hon tar med mig till New York så det är nåt jag är spänd på.
Vi ska vara Cyclops och Cable.
Cable är Cyclops son.
Han bor i framtiden och kommer tillbaka.
Jag har alltid tyckt att han var jättehäftigt.
Jag tycker att New York Comic Con...
Amandas vän
...troligen är som olympiska spelen. Högsta ligan. Bland de största.
Man vill komma med sitt toppspel. Man vill ge allt.
Man vill göra allt ner till minsta detalj
för att se till att alla ser ens dräkt och säger:
"Oj. De gjorde verkligen sitt allra yttersta med den."
Jag är definitivt en som älskar att ha många olika figurer att spela med.
Men för dr Strange
visar jag inte dräkten tills jag kommer till konferenscentret.
De som kommer till New York Comic Con
är jättespända att kanske visa upp en ny dräkt för första gången
eller återkomma med en gammal.
Jag bor lite mer än timme från centret.
Och ja, jag har åkt i tunnelbanan i full mundering flera gånger.
Kan jag få en kringla och en Sprite, tack?
-Javisst. -Tack.
Det skojiga med New York-bor är att de definitivt stirrar
men för det mesta kommer de inte fram och stör en.
De ser inte ned på en eller häcklar en men de stirrar.
Det har definitivt förändrats sen jag började med cosplay.
Det är mycket mer accepterat att vara, citat, "nörd".
Bara att uttrycka att man älskar serier eller superhjältar.
Jag har limpistol, limpatroner, läppbalsam,
batteripackar till ljuset på dräkten.
En hanterare är bara cosspelarens stötta. Vad de än behöver.
Se till att de har vatten att dricka, reparationsförråd.
Det förekommer olyckshändelser i cosplay, speciellt vid ett konvent.
Som att en detalj lossnar,
men jag vill se till att jag alltid är beredd.
Jag är lite nervös, men...
Det ordnar sig.
Jag sa att jag är blyg. Jag...
Jag känner mig alltid obekväm när jag möter folk
för de säger: "Jag följer dig."
Och det finns en liten bit inom mig som säger: "Varför?"
Jag är bara en bland en miljon, så...
Han måste hantera en massa med mig,
för om jag är stressad inför en konferens kan jag vara retlig.
Ansiktsprickarna är sneda.
Är de?
Den här sidan är högre än den andra.
-Jag ser inte. -Okej.
Vänta. Låt mig få se. Nej, jag ser inget.
Okej.
-Hur kan du... -Jag ser.
-Du vet att jag har ett öga för symmetri. -Jag vet, men...
Även om det är stressigt finns det glädje i det,
speciellt när man jobbar tillsammans.
-Kostym, stövlar, handskar... -Ja. Snören.
-...bälte. -Verktygsbälte.
-Har du... -Batteripackarna.
-Ja. -Ja, så det är nog allt.
Det som jag speciellt älskar med New York Comic Con
är att det känns som: "Jag är i superhjältarnas hem."
Marvels allra första konvent ägde rum i New York.
Så det känns som man är en del av historien
när man är på konventet och det är riktigt spännande.
Det känns också viktigt ibland att veta så mycket som möjligt,
att man är så förberedd man kan,
för man försöker verkligen göra rättvisa åt 80 år av skapande
eftersom det är så länge Marvels universum har funnits.
Trehundrafemtio tusen förväntas besöka konferensen.
Varje år tycks populariteten bara växa och växa...
Fotograf
...och ja, det blir galet. Absolut.
Stick ut klorna här. Precis där, stilla.
Det finns ingen skam i att man cosspelar.
Man behöver inte vara den som vet allt om en figur.
Cosspelare / förespråkare
Man behöver inte vara Marvel Comics uppslagsverk.
Respekt om man är det. Jag med. Men jag känner att folk borde förstå
att för många är det verkligen nåt som kommer från hjärtat.
Cosplay är för skojs skull. Det är allt. Det är därför vi gör det.
Vore det inte skoj längre är det nåt som gått snett.
Tack. Det är fantastiskt.
Jag är lite nervös men han har tjatat på mig att göra det här i tio år.
Till slut fick han mig att göra det...
Äntligen blir jag fördjupad i hans värld idag.
Okej. Då är det dags.
Trish är Peggy Carter och det är jag riktigt spänd på.
Det här är hennes första cosplay så det borde bli en rolig upplevelse.
Hennes figur finns inom det militära.
Så häftigt.
Jag gillar det och hon är en stark kvinna för den tidsperiod hon befinner sig i.
Naturligtvis är hon häftig och grym i serien.
Varsågod.
-Trevligt, kompis. -Ta vara på dig.
Jag har alltid förstått cosplaygruppen,
men det är annorlunda att vara fördjupad från insidan.
Kan vi nånsin ta oss från det här rummet till ett annat?
Ja, det tar lite tid. Det tar lite tid att...
Undviker man inte ögonkontakt och rusar?
Allt annat, man förstår det inte tills man har upplevt det.
Så just nu är jag inne i det, medagerar och poserar,
och jag ser det roliga i det. Definitivt.
-Häftigt. Tack, grabben. -För all del.
Hej.
Fick du det? Okej.
Hej.
Är läppstiftet, makeupen och allt fortfarande okej?
-Perfekta. -Okej.
Hon lägger ner allt i varje dräkt.
Ja, vi hinner. Vi får rusa.
När hon kommer till ett konvent är det verkligen perfekt.
Hon har skapat den här fantastiska dräkten...
och att se människors reaktioner på den och hur de samlas kring den
och vill ta foton av den, gör mig så stolt.
Tack.
-Hej. Nej, han fixar mig. -Ja, det är inget problem.
Tack. Du ser så vacker ut.
Du är en sån inspiration för mig.
-Jag älskar dig så mycket. -Tack så mycket.
Ett av skälen att jag gillar konvent är för de få möjligheter jag får
att vara bland människor som inte bara diggar serier
utan också som uppskattar själva cosplays hantverk.
Jag gillar din Storm.
Att bara tala med andra som skapar är häftigt
för när man är här kan man se saker på nära håll,
och undra: "Hur gjorde du det här?"
Och det är så jag har fått många råd.
Okej, så jag ska slåss mot dig.
Speciellt om man ser nån från samma universum som en själv.
"Herregud. Jag måste ta ett foto med dig nu."
Ja, kom igen. Kom igen! Ja. Det är bra.
Det är igång.
Jag tycker att förebild är ett starkt ord,
men att kunna förkroppsliga starka kvinnliga figurer
och få människor att se mig
för jag har människor med ungar som kommer fram till mig
och säger: "Min dotter älskar att se dig klä upp dig som de här figurerna.
Det är häftigt för henne.
Se hur stark och självsäker den här kvinnan är,
som nån man kan sträva efter att vara."
Så det är riktigt trevligt.
Jag är Cable från X-Men, som är Cyclops son.
Han har en teknologisk sjukdom
som har tagit över vänster sida av kroppen.
Det är därför han har en mekanisk arm och ett mekaniskt öga som lyser.
Jag gillar verkligen det här jättegeväret.
Det är troligen min favoritdel hos honom,
att han har det här enorma geväret.
Det är en och en halv meter, helt sjukt.
Han är en av mina favoritfigurer,
men det är bara för att jag alltid har tyckt att han var gullig.
Jag kan bokstavligen inte gå nånstans utan att folk ska ta foton.
Vilket är jätteskoj.
Det är jättespännande när alla gillar ens dräkt och så.
Det känns riktigt bra för man arbetar hårt med att göra dem
och så är det trevligt att se folk uppskatta dem.
Det känns som om man är en kändis för en helg.
Jag har varit deprimerad så länge jag kan minnas,
med negativa tankar och så.
Men nu känner jag mig inte utanför.
Hej!
-Hur är det? -Läget?
Det är häftigt. Jag älskar att träffa folk och skaffa nya vänner.
Det är det bästa.
Många fantastiska konstnärer åker till New York Comic Con
inom olika branscher, serier, leksaker.
Jag tittar förbi och säger hej till andra. Det är väldigt socialt.
-Jag gillar din dräkt. Den är... -Jag gillar ögat. Herregud.
Det är utskrivet och modellerat i 3D, men linsen ser ut att följa en.
Det är så häftig att ägna så mycket tid att göra nåt,
sen sätta på det och känna arbetet man har lagt ner
och energin det ger en.
Capen ger en verkligen en hållning
och ett gångsätt och rörelse som är väldigt häftigt.
Välkomna till Marvels klädsamma dräkttävling.
Jag följer en massa andra cosspelare
och jag älskar att se dem tävla och se dem vinna.
Och nu sätter vi igång...
Marvels klädsamma dräkttävling är min favoritdel under konventet.
Vi vill att så många som möjligt som tänker delta kommer i dräkter
för att få en möjlighet att kliva upp på scenen i sin Marveldräkt.
Man kommer att få se en del otroliga cosspelare komma upp
in sina enorma dräkter.
Båset är packat
och jag tror att alla vet, att det är nåt riktigt speciellt.
Vi har en fantastisk domarpanel, ofta professionella cosspelare.
Jasmine var en av våra fantastiska Captain Marvel från tävlingen.
Man vet aldrig vad som kommer att ske men det är väldigt elektriskt.
Det är grymt.
När jag dömer i dräkttävlingar letar jag efter det allmänna hantverket.
Det är Hijabibovarna!
Jag gillar att fråga folk: "Varför valde du den figuren?
Vilken är din favoritdel i dräkten?"
Så de kan dra ens uppmärksamhet till sånt man inte skulle märka.
Vad inspirerade er att sätta ihop gruppen?
Vårt tema är fängslande och skoningslöst.
-Ja! -Ja!
Över till Jean Grey.
Det är en hellång latexdräkt. Det är galet.
Jag älskar när nya spelare dyker upp
och de jagar upp sig och de blir spända och nervösa.
Och det är också nåt underbart att få bli som:
"Kom upp. Välkommen. Gör bara ditt bästa och ha skoj."
Och sen att få se dem som har gjort det i evigheter
och de är där för att visa upp att de är de bästa spelarna i gruppen.
Munnen rör sig. Den är inte nån förfalskning.
Ja. Det är coolt.
Och här kommer Gränsstammen.
-Jag älskar det. -Yibambe!
Yibambe!
-Yibambe! -Yibambe!
-Gränsstammen! -Hej!
Ja, jag är partisk.
Okej, här kommer Doctor Strange.
Det är en häftig känsla att stå där uppe på scen och se ett hav av ansikten
som alla också är väldigt spända att vara där.
Det är inte läskigt att vara på scen i Marvels dräkttävling.
Jag tror det beror på att man inte direkt förväntas
framföra nåt nödvändigtvis,
man bara kör: "Hej allihop. Här är jag."
Jag gillade verkligen Hijabibovarna.
-Jag med. -Herregud!
De ligger verkligen högt upp på min lista.
Gränsstammen stod ut för mig med.
-De hade gjort alla filtar för hand. -Verkligen?
Ja, de hade målat allt för hand.
Naturligtvis Väktarna. De var fantastiska.
-Wolverines dräkt. -Ja.
Vi har redan nämnt många.
Jag känner att vi behöver börja ranka dem.
Ja.
Det ser ut som det sker.
Domare, kom upp.
Inom fandom tror jag allihop känner så passionerat för dessa figurer
att vi alla vill göra dem rättvisa.
Okej. Ett hedersomnämnande.
Vi var alla jätteimponerade av mängden detaljer och kreativitet
och bara tanken som lades in i designen.
Det är vår Wolverines modedräkt.
-Åh, Wolverines modedräkt. -Ja.
Och vem har vi på första plats?
Tre, två, ett.
Gränsstammen!
De har alla underbara protesarbeten i ansiktena.
Deras design är så otypiskt, så detaljerat.
Ge dem en applåd!
Okej, vinnarna av Marvels klädsamma dräkttävling.
Stort Hulkenslag, va?
Livet är för kort för att vara allvarligt hela tiden.
Så det är trevligt att ha nåt man kan fördjupa sig i.
Du är lite kort.
Du är lite kortare än vad jag trodde du skulle vara.
Vill du ta ett foto? Kom igen.
Att interagera med hopen är allt för honom och att göra barn lyckliga...
Jag är Captain America. Det här är Peggy.
-Jag gillar din Spider-Man. -Det är så häftigt.
Vanligtvis brukar jag stanna här och hantera grejerna åt honom,
men att människor kommer fram och är upphetsade:
"Jösses. Du ser så fantastisk ut."
Det är trevligt att tillföra andra spänning.
-Din kind är så utflippad. -Det är okej. Man blir van vid det.
Det här är spännande.
Jag tycker det är så viktigt att alla har en hjälte
att se upp till, som de identifierar sig med.
Cosspelare är riktigt speciella människor som kan försvinna in i historien
och svepas bort med den.
Man måste ha ett stort hjärta och fantasi.
Hela livet är nog att klä ut sig.
Vi bär alla kläder. Ingen av oss föddes med kläder.
Vi klär oss alla i en dräkt som vi vill att folk ska se oss som.
Så jag tycker inte nödvändigtvis att det är underligt att säga:
"Jag ser mig själv i hjälten, så jag vill klä mig som dem."
Och i slutändan är det bara viktigt
att folk får en chans att se sig som hjältar.
Undertexter: Per Lundberg