Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
- Jdeš pozdě, Charlie. - Promiň. To ten můj budík.
Tohle je naposledy. Myslím to vážně. Katie!
Jestli chceš být pikolík, musíš chodit včas, jasné?
Tady máš.
Haló?
Šípková Růženko.
- Promiň. - To nic.
Těžkej den?
Jo.
Co se učíš?
Nic. Jen současnou sociologickou teorii a empirickou korporátní analýzu.
To zní zábavně.
To víš, když jde o korporátní empirickou analýzu,
vtipy se píšou samy.
To si jenom myslíš.
Dáš si ještě něco?
Adame.
Zlato.
- Ne. - Skončila mi přestávka.
- Ne. - Ano.
- Ne. - No tak.
- Ne! - Dwight mě přijde hledat.
- Musíš přestat dělat noční. - Já vím.
Nic jinýho mi nedají.
Musíme to nějak vydržet, dokud nedoděláš školu.
Tohle jsem si nepředstavoval, když jsme se brali.
Zvládli jsme to až doteď. Ne?
Stačí vydržet až do konce.
Až doděláš školu, najdeš si super práci
a já půjdu zase studovat.
A budu tě moct podporovat tak, jak si to zasloužíš.
To bys teda měl.
Jak to, že mám takové štěstí?
Miluju tě.
Já tebe taky.
Tak jo, jdeme. Dwight se bude vztekat.
- Dobře. - Mazej ven.
Už jdu.
Tak pojď.
- Kde je zbytek? - Víc prachů tam už není.
- Máte je vy. - Dej mi ty zasraný prachy!
Drž hubu!
Sklapni, jinak je po vás!
- Nezahrávej si se mnou. - Víc nemám!
Střelím tě do prdele, dědku! Nezahrávej si se mnou!
- Na nikoho nestřílejte. - Ona je další!
- Prosím, nepotřebujeme potíže. - Mám to udělat?
Udělám to! Všechny vás oddělám. Hned!
- Nikomu se nemusí nic stát. - Tak mi dej ty prachy, vole!
Nemusíte nikomu ubližovat. Vezměte si ty peníze.
- Říkal jsem, drž hubu! - Žádné další peníze tu nejsou!
Drž hubu!
Skončil jsem s tebou, jasný?
- Skončil jsem s váma oběma! - Prosím!
- Hezky se pomodli, dědku! - Dej mu všechno!
Udělám to! Slyšíš? Nezahrávej si se mnou, dědku!
Zákazník je označován za hrdinu poté, co zabránil loupeži v bistru Smile
v jižním Chicagu v sobotu v noci. Samaritánovi se nic nestalo,
ale pikolík Charles Sturley byl postřelen a na místě zemřel.
Obviněný Raymond Gaskin je nyní zadržován v chicagské nemocnici,
kde se zotavuje ze zranění z potyčky.
Bistro Smile je prozatím zavřené.
Další zprávy: Pachatelé krádeže diamantů, ke které došlo...
O ČTYŘI MĚSÍCE POZDĚJI
Ahoj, Leonarde.
Žádný nový vzkaz.
Díky, Katie.
Otec ten strom zasadil v den, kdy jsem se narodil,
před 88 lety.
Je krásný.
Když jsem byl kluk,
lidé říkali, že je matka rozená zahradnice.
Naše zahrada byla nádherné místo.
A podívej se na ni teď.
Jednou jsem někoho najal, aby ji dal do pořádku.
To bylo před pár lety.
Milého mladíka.
Ethana něco, myslím.
Co se mu stalo?
Nevím.
Pár týdnů pracoval, ale pak přestal chodit.
Už jsem ho nikdy neviděl.
Poslouchej mě!
- Zním jako hloupý stařec. - Ne!
A to máme dnes výročí.
- Co? - Ano. Přesně před čtyřmi měsíci
tě agentura poslala na můj práh,
mou novou pečovatelku, společnici a kamarádku.
A kamarádku.
No tak.
Je čas na tvé léky.
Poslední kolo pohovorů bude za pár týdnů.
Za pár týdnů?
Je to velká firma. Musím skákat, jak pískají.
Ale... taková práce, víš, dělají věci po svém.
- Nemůžu na ně tlačit. - Ne, já vím, jen...
Jsem teď trochu ve stresu.
Dneska ti zase volali kvůli studentské půjčce.
Bože, ti se nevzdávají.
No, přestal jsi chodit do školy, tak musíš začít splácet dluhy.
Jinak to předají vymahačům.
- Já vím, jo, zítra jim zavolám. - Super. A možná bys mohl
rovnou zavolat do banky kvůli kreditce.
A vyřešit zdravotní pojištění.
Dobře, Katie, chápu. Něco vymyslím, jo? Neboj se.
Jdu umýt nádobí.
- Katie. - Neříkej mi, ať se nebojím.
Promiň.
Jsme fakt v maléru, Adame.
- Musíme někde rychle sehnat prachy. - Něco si najdu.
To říkáš už celý měsíce.
A nepomůže nám, když vezmu práci za minimální mzdu.
Proto jsem skončil se školou, abych našel místo, kde platí dost.
Brzo už začneme dluhy splácet. Potřebuju jen ještě trochu času.
My už čas nemáme, Adame.
- Počkej, pomůžu ti. - Ne, v pohodě. Zvládnu to.
Zvládnu to, Adame. Adame!
Já to uklidím.
Proč mě nikdy neposloucháš?
Proč jsi tam šel?
Prosila jsem tě, Adame.
Mohl tě zabít.
Mohla jsem o tebe přijít. Dokážeš si představit, jaký by to bylo?
Nikdy...
bych tě už neobjala, neslyšela bych tvůj hlas.
Nic už není správně.
Kotě, jsou to čtyři měsíce.
Ne.
Ne, promiň. Ne.
Kam jdeš?
Ven.
Kdo je tam?
ODMÍTNOUT | PŘIJMOUT
Leonarde.
To jsi ty.
Katie.
- Co tu venku děláš? - Myslela jsem, že spíš.
Jen... jsem sem přišla přemýšlet.
Co s tím chceš udělat?
Přišlo mi, že v domě zase někoho slyším.
- Zase? - Slyším, jak chodí,
ale když sejdu, už jsou pryč.
V domě nikdo není.
Dej mi to.
Jsi v pořádku?
Proč jsi mi neřekla, že máte finanční potíže?
To... není tvůj problém.
- Kolik potřebuješ? - Leonarde, ne.
Jsme kamarádi, ne?
To jsme.
Tak mě nech ti pomoct.
- Mám něco naspořeno. - To si vzít nemůžu.
Začínající mladý pár.
Svět je složitý sám o sobě. Neměli byste si dělat starosti s penězi.
Tak to prostě chodí.
Ale být zamilovaný,
jednou mít rodinu, společně zestárnout.
To jsou báječné věci.
To jsem chtěl, když jsem byl mladý.
A bylo by hezké si myslet, že jsem někomu
aspoň trochu pomohl.
Možná tobě a tvému muži.
Potřebuje práci.
Řeknu Leonardovi, že tu jsi.
Bude to dobrý.
Jen si s ním promluv.
Dobře.
Lorazepam, 0,5 miligramů.
Ano.
Nejspíš to můžu vyzvednout po páté...
Místní magnáti, kteří to postavili...
Děkuju. Nashle.
Aby dostali své rodiny ze smradu skladišť.
Ale jejich děti vyrostly a...
- Zdravím, jak se vede? - Dobrý den.
Pardon, že vás obtěžuju. Jsem Mickey Hayden.
Realitní makléř.
Věřte mi, vím, jak to zní, dobře,
ale mám nového klienta, který se musí kvůli práci přestěhovat do města.
Má velkou rodinu, několik psů, však to znáte.
Je to rozkošný. No ale, hledá správný domov.
A včera se tu projížděl po okolí
a všiml si tohoto úžasného domu...
Tenhle dům není na prodej.
Jste majitelka?
Ne, ale věřte mi, jen byste ztrácel čas.
Majitel tu bydlel celý život.
Nikam neodejde.
Můj klient je velmi motivovaný.
Jo, nevím, co vám na to říct. Je mi líto.
Ale hodně štěstí.
Počkejte. Podívejte...
mohla byste mi udělat laskavost, slečno...
Katie.
Kdyby se nějakou náhodou přeci jen rozmyslel,
řeknete mu, ať mi zavolá?
To se nestane, ale jasně.
Toho si vážím, děkuju.
Jo.
Přeju hezký den.
Vám taky.
- Chtějí udělat nabídku? - Zřejmě ano.
A to je jim jedno, jak vypadá zahrada?
Určitě bude vypadat líp, až na ní zítra začneš dělat.
Ten barák musí stát majlant.
To musí být fajn.
Leonarde?
Tady jsi. Nesu ti snídani.
- Děkuju, Katie. - Není zač.
Tuhle si pouštěli mí rodiče.
Je to krása.
Posaď se se mnou na chvíli.
Jasně.
- Zamkl jsi vzadu? - Jo.
Dobře.
Tak kdy mě provedeš, ať vidím, jak si žijou prachatí?
Dočkej času.
Co ten buick?
Zřejmě tam už chvíli parkuje.
- To už jím Leonard nejezdí? - Ne, co ho znám, tak ne.
Myslím, že jím nejel už pár let.
Na internetu jsem četl
o lékařské škole s vážně skvělým programem pro pediatrickou chirurgii.
Chceš poslat odkaz?
Miluju tě.
Já tebe taky.
- Pane Calverne. - Katie, jak se dnes máš?
Dobře, děkuju. Neočekávali jsme vás.
Je... je tohle vhodná doba?
Jasně, jo. Pojďte dál.
Leonarde, je tu pan Calvern z agentury.
Dobré ráno, pane Wellsley.
Pane Calverne, rád vás zase vidím. Přišel jste nás zkontrolovat?
Ne. To ne. Ne, jen jsem byl náhodou v okolí,
tak jsem se chtěl stavit a pozdravit.
Doufal jsem, že si promluvíme.
Jo. Půjdu vařit. Pokud budeš něco potřebovat, zavolej.
- Děkuju, Katie. - Jo.
- Pojďte dozadu. - Jistě.
Tohle je můj oblíbený pokoj.
- Co je na oběd? - Adame!
- Děsí tě velkej strašidelnej dům? - Nemůžeš tu být.
Je tu chlap z agentury, přišel mě zkontrolovat.
No, odvádíš skvělou práci.
Jo. A pak uvidí, že tu dělá můj manžel. Nebude mu to divný?
Jakože si bude myslet, že tu jen... blbneme?
Nevím... Přestaň.
- No tak. - Dobře.
Ale mám hlad.
- Tak jak se vám vede? - Miluju tě.
No... na to se lidé ptají lidí v mém věku pořád.
Pan Wellsley má dobrou náladu. Zřejmě jste si blízcí.
Jo, je to zajímavý muž. Ráda si s ním povídám.
Najali jste zahradníka?
Na částečný úvazek. Byl to Leonardův nápad.
Dobře. No, zatím nashle, Katie.
Jo.
Nemůžu říct, že bych si našeho pana Calverna nějak zvlášť oblíbil.
- Jakto? - Pořád se vyptává,
jako by se mě snažil nachytat, abys vypadala špatně.
Jen chce vědět, jestli se o tebe dobře starám. To je celé.
No, neboj se. Řekl jsem mu, že bez tebe bych se neobešel.
Což mi připomíná...
Děkuju.
Adame?
Podívej.
Páni.
Dostala jsi přidáno?
Ale ne.
Co?
Řekla jsem něco Leonardovi...
o nás.
Jak to myslíš?
Řekla jsem mu, že jsme na mizině.
Prokrista, Katie.
- To je trochu osobní, nemyslíš? - Byla jsem naštvaná.
Choval ses jako vůl a já si potřebovala s někým promluvit.
- Kdy jsem se choval jako vůl? - O to nejde.
Leonard chtěl pomoct, tak nám nabídl peníze.
A tys souhlasila?
Ne, požádala jsem ho, aby ti dal práci.
No, možná je to šek pro nás oba. Jakože přidal nulu navíc.
Je to moc.
Co to děláš?
Volám mu. Nemůžeme si to nechat. Musí nám vypsat jiný šek.
Než dojedeme zpátky k němu a vypíše nám jiný šek,
bude banka zavřená.
Jestli dneska nezaplatíme složenky, vyrazí nám dveře, Katie.
Nezvedá to.
Tak jo, hele,
co kdybychom...
ty prachy vybrali...
- Nemůžeme si ty peníze vzít. - Jen na dnešek.
Vše zaplatíme a ráno si s ním promluvíš. Na rozdíl mu vypíšeš šek.
Je to jedna noc, Katie.
Co to s Leonardem vůbec je?
Proč je úplně sám v tom velkým domě?
Rodiče mu umřeli tak...
před 30 lety.
Je jedináček. Nikdy se neoženil.
A jinou rodinu nemá?
Ne.
To musí být těžký...
být takhle úplně sám.
Jo.
Je to hodnej chlap.
Jo.
- Miluju tě. - Já tebe taky.
Leonarde?
Mrzí mě to.
Co dělal nahoře na půdě?
Občas sem rád chodil.
Poslouchal staré desky.
Co by tu nahoře zamykal?
Adame.
Neměli bychom.
Jen se podívám.
Katie.
Podívej.
Kdo je to?
Nevím.
To je dopisů.
ŽENA Z CHICAGA ZABITA PŘI AUTONEHODĚ
Neříkala jsi, že se nikdy neoženil?
Tohle bychom neměli.
Dobře.
Pojď.
Musíme zavolat policii.
Do háje!
Co je?
To je hodně peněz.
Říkala jsi, že tu spoustu let žil sám?
Lidi jsou pak někdy podivíni.
Začneš si odkládat trochu peněz a než se naděješ...
Nemá žádnou rodinu.
Skončí to někde na policii.
Vezme si to vláda.
Proč by to mělo skončit v takovým systému?
Když by to mohlo být užitečný.
Teda, sama jsi říkala, že mu na tobě záleželo. Chtěl ti pomoct.
To ano.
No tak vidíš.
Takhle ti může pomoct.
Může pomoct nám.
Museli bychom být opatrní.
Jo. To budeme.
Adame.
- Jo. - Slib mi to.
Slibuju.
KORONER
Jak dlouho jste pro pana Wellsleyho pracovala?
Asi čtyři a půl měsíce.
Bydlela jste tu?
Leonard tu přes noc zůstával sám. Tak to chtěl.
Pořád byl docela soběstačný.
- Kdy jste ho viděla naposledy? - Včera odpoledne.
Odešli jsme trochu dřív, abychom to stihli do banky, asi v...
Asi v půl pátý.
A vy jste tu také pracoval, pane Kettnere?
Jen pár týdnů. Dělal jsem pro něj na zahradě.
Jsme manželé.
To mi došlo.
Jo.
Jak na tom pan Wellsley byl? Měl teď nějaké zdravotní potíže?
Ne. Byl v pořádku. Teda...
bylo mu 88, takže bral hodně léků, ale...
i kdyby ho něco bolelo, nestěžoval by si.
Takový nebyl.
No, budu potřebovat kontakt na nejbližší příbuzné.
On žádnou rodinu neměl.
Ne?
Ne.
Upřímnou soustrast.
Jestli máte nějaké otázky...
zavolejte mi.
Leonard mi jednou řekl, že chce být zpopelněn.
Chtěl, aby byl popel rozprášen na zahradě.
Ozvu se vám.
Dobře.
Děkuju.
Kam jdeš?
Musím si promluvit s panem Calvernem, aby mě dal zpátky na seznam.
Jaký seznam?
V agentuře.
Na jinou pozici.
Proč?
Protože to bych měla dělat,
když teď nemám práci.
Jestli se ti z té firmy brzy neozvou, taky bys měl zase začít hledat.
Dobře. Začnu.
- Tak zatím. - Dobře.
Katie, moc mě to mrzí. Byli jste si tak blízcí.
Nedokážu si představit, jaký šok to musel být.
Jestli můžu něco udělat...
Ráda bych co nejdřív dostala další práci.
- Aha, dobře. Pojď ke mně do kanceláře. - Dobře.
ODHAD MZDY TYP PRÁCE – LOKACE
Haló?
U telefonu.
Jo, zdravím.
Souhlasím. Přišlo mi, že ty pohovory šly velmi...
Chápu.
Jo, ne, naprosto rozumím.
Díky za zavolání.
Jo, vy taky.
Katie, myslel jsem, že to víš. Nemůžu ti dát další práci,
dokud policie neuzavře vyšetřování.
Vyšetřování?
No, ano, když zemře klient pod dohledem zaměstnance,
spolupracujeme s policií, abychom si byli zcela jistí, že...
víš, jak by to mohlo potenciálnímu klientovi připadat,
kdyby existoval jen náznak...
Počkat, vy myslíte, že jsem měla něco společnýho s tím, co se mu stalo?
Bože, ne. Ne, samozřejmě že ne.
Ne. To je...
Promiň, Katie. To jsou firemní pravidla.
Dokud policie oficiálně neuzavře vyšetřování, nemůžu nic dělat.
Jak dlouho to potrvá?
Jo...
Kéž bych to věděl.
Haló?
Ahoj.
Co tě to napadlo?
Nemůžeš sem takhle chodit, jako bychom sem pořád patřili.
No promiň. Teď krvácím. Co ode mě chceš?
Říkali jsme, že budeme opatrní, Adame!
Žádala jsem tě a tys mi to slíbil.
- Slíbils to. - Fajn. Dobře!
Hele, já...
Mrzí mě to.
Ale kdybych tu nebyl, myslím, že by ty prachy zmizely.
Jak by o nich někdo věděl?
- Jsou Leonardovy. Měl je schované. - Proč jinak by tu byli?
- Neviděl jsi, kdo to byl? - Ne, byl za mnou.
Nemohl vědět, že tu jsi.
Jinak by se sem nevloupal.
Slyšel jsem, jak se rozbíjí sklo. Proto jsem sešel.
Vzadu už bylo otevřeno.
A nenapadlo tě, že je to špatné znamení
a že bys měl vypadnout?
Neměl jsem čas přemýšlet.
A pak mě najednou probudil telefon.
Jak jsi to mohl udělat, Adame? Tohle se nemělo stát.
Neměl jsi tu být.
- O to nejde! - A co jde?
- Skoro sto táců! O to jde. - Vždy se snažíš obhájit svoje...
Tys to spočítal?
Napočítal jsem do 92 tisíc, ale bylo tam ještě víc.
Pak mi zavolala, že ji to mrzí,
ale že se náborová komise rozhodla vydat jiným směrem.
Ať to znamená cokoliv.
Ani nevím...
Jsou to všichni kreténi.
Nebaví mě být chudej.
Kdo to byl, Adame?
Kdo se sem dostal?
Možná někdo, kdo dělal něco na domě?
- Než jsi tu začala ty. - Leonard říkal, že najal zahradníka,
ale to bylo před pár lety.
No, ať už to byl kdokoli, podle mě to nebyla náhoda.
Musel vědět, že Leonard zemřel.
A myslel, že dům bude prázdný.
Jo.
Ale možná máš pravdu.
Možná o penězích nevěděl.
Možná tu chtěl jen něco ukrást. Vzít, co unese.
Co když se vrátí?
Dobře, tudy.
IMPERIÁLNÍ BANKA CHICAGO
Tady máte.
- Zazvoňte, až budete hotoví. - Díky.
Kotě.
Večeře je na mě.
Dobře.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Zrovna jsem ti vařil kafe.
Paní Franklinová,
tady detektiv Cheslerová. Mluvily jsme v domě pana Wellsleyho.
Zavoláte mi, až tuhle zprávu dostanete? Číslo máte. Díky.
Pardon, že jsem vás nechala čekat. Díky, že jste přišli.
Detektive. Děje se něco?
Promluvíme si vzadu, ano?
Zmínil se vám pan Wellsley o závěti?
Ne.
A rodinu nemá?
Byl úplně sám.
No, to víte,
starý bohatý muž, který žije sám a nemá dědice. Musíme vše zkontrolovat.
Promiňte.
Já ne...
O co jde?
No, říkala jste, žepan Wellsley chtěl být zpopelněn.
Předpokládám, že jeho žádost chcete respektovat.
Ano.
Ano, chceme.
Nemá rodinu ani závěť,
takže je otázkou, kdo tyto výdaje zaplatí.
My se o Leonarda postaráme.
Dobře. Papíry mám tady.
Co je to?
Jeho oblíbený čaj.
Díky.
Pro Leonarda.
Měli bychom ty peníze vrátit.
Nepřijde mi to správný.
Prostě tu buďme.
Pro Leonarda.
Měli bychom něco říct.
„Je jako strom
zasazený u tekoucí vody,
který dává své ovoce v pravý čas,
jemuž listí neuvadá.“
Promiňte. Kdo jste?
Promiňte, paní Franklinová. Jsem Julia Byron-Kimová.
Advokátka pana Wellsleyho.
Paní Byron-Kimová,
Leonard se o advokátce nikdy nezmínil.
Říkejte mi prosím Julia. A to mě nepřekvapuje.
Jak to myslíte?
Pan Wellsley se mi poprvé ozval teprve před pár týdny.
Zničehonic mi zavolal a chtěl sepsat závěť
a požádal mě, abych přišla do domu.
- Neviděla jsem vás tu. - To bylo nejspíš schválně.
Měla jsem přicházet jen večer.
Proč?
Všechno přenechal vám.
POSLEDNÍ VŮLE A ZÁVĚŤ LEONARDA WELLSLEYHO
- Panebože! - Gratuluju.
Panebože!
Ani nevím, co říct. Tohle je...
Řekni díky, Leonarde!
Páni.
Tak co se bude dít teď?
Navrhuji, abyste si závěť napřed pořádně přečetli.
Ideálně by si ji měl projít váš právník.
My vlastně nemáme právníka.
No, pan Wellsley mi zaplatil zádržné dopředu,
požádal mě, abych vám s tímto přechodem pomohla.
Co? Nemůžeme se prostě rovnou nastěhovat?
To samozřejmě můžete,
ale musíte vědět, že je závěť ve zkušební době,
která trvá asi tři měsíce.
A pokud by se stalo něco nečekaného,
měl by se někdo starat o vaše zájmy.
Pochopím, pokud si budete chtít najít vlastního právníka.
Říkala jste, že vám Leonard zavolal zničehonic.
Vy jste ho neznala?
Nikdy jsem se s ním nesetkala.
Proč volal zrovna vám?
Našel mě na internetu.
Prý se mu líbilo mé jméno.
Byron byl jeho oblíbený básník.
Paní Byron-Kimová.
Promiňte, Julie...
Tohle je pro mě nové. Nevím, jak to říct oficiálně,
ale vaše pomoc by se mi hodila.
Čekají vás veliké změny. Snad jste připravená.
Snad.
A co Adam?
Co s ním?
No, chápe doufám, že legálně jste to vy, kdo s domem může nakládat.
Vždy jsme o všem rozhodovali společně.
A tak by to mělo být.
Ale nikdy nevíte, jak tyhle věci někoho změní.
Zvládneme to.
Dobře.
- Tak to nechte na mně. - Bezva.
- Gratuluju. - Díky.
Měli bychom jet na měsíc na dovču. Všude jen první třídou.
Než se naděješ, uděláš si MBA. Najdeš si skvělou práci.
- Ten křáp, kterým jezdíme. - Můžeme vše splatit.
Kreditky, půjčky, prostě mít čistý štít.
Víš, měli bychom hned jít. Oba. Prostě si vybrat nový auta.
- No tak, Adame. Mluvím vážně. - Já taky.
- To nemůžeme. - Proč ne? Prachy máme.
Nemůžeme tam jen tak vejít s hotovostí. Bude to vypadat divně.
- Lidi se budou vyptávat. - Jo. Ne. Máš pravdu.
Koukal jsem na net, hledal jsem si to.
Co sis hledal?
Jak tohle celý udělat. Musíme ty peníze rozprostřít.
Do různých bank, na různý účty.
O čem to mluvíš?
Když to uděláme správně, nikdo to nezjistí.
Můžeme hodně krátit na daních.
Adame.
Pořád musíme být opatrní.
To jsme byli, jasný?
Nemyslíš, že bychom se měli rozmazlovat?
Zasloužíš si to.
Bůh ví, že já taky.
Teda, možná máš pravdu, ale napřed se musíme zabydlet,
brát to pomalu, víš. Prostě...
Prostě ještě chvíli počkej. Jo?
Jo. Dobře.
Vezmeme to pomalu.
Zavolám stěhováky. Chci vědět, kdy sem můžou přijet.
Co? Tyhle blbosti nepotřebujeme.
Co? Jsou to naše věci. Máme je už od svatby.
Jo, no, necháme si fotky a některé knížky, ale zbytek těch krámů nepotřebujeme.
Co s tím vším máme dělat?
Nech to těm chudákům, co budou v týhle díře bydlet po nás?
Ježiši, Adame.
Haló?
Jo, to bylo před pěti měsíci a já už na policii vypovídal.
Kdo vám volal, pane?
Jméno nevím. Jen říkal, ať si promluvím s někým na recepci.
Nic tu nemám.
Pane Kettnere, je vše v pořádku?
Prý mu někdo řekl, ať přijde a učiní prohlášení.
Ohledně čeho?
Asi před pěti měsíci vyloupil někdo bistro Smile a někoho zabil.
A vy jste tam tu noc byl?
Ano.
- Ještěže se vám nic nestalo. - Já toho chlapa zastavil.
Vážně?
Jo, v té situaci jsem zareagoval. Má žena tu noc pracovala, takže...
Byla tam i paní Franklinová?
Jo, ale... Toho chlapa jste už zavřeli. Proč potřebujou další prohlášení?
Nepotřebují.
O čem to mluvíte?
Ten muž z bistra, Ray Gaskin.
- Jo. - Je mrtvý.
Někdo ho před pár týdny ubodal v cele.
Tak kdo mě zavolal?
To mě taky zajímá.
Promiňte?
Zdravím, Katie. Pamatujete si mě?
Jo, co tady vzadu děláte?
Vím, jsem osina v zadku, že? Ale můj klient mě dohání k šílenství.
On to tu prostě zbožňuje. Asi chce učinit nabídku.
Už jsem vám říkala, že dům není na prodej.
Kdybych si mohl promluvit s majitelem, ať můžu říct, že jsem to zkusil...
Hele, já mám hodně práce a vy si sem nemůžete jen tak přijít, takže...
Chci, abyste odešel. Prosím.
Víte co, Katie?
Tohle není moje první rodeo.
Víte, jedna z prvních lekcí v nemovitostech...
když chcete najít nové nabídky, podívejte se do nekrologů.
Ano, vím, že pan Wellsley zemřel.
Smutné.
Dům není na prodej.
Víte, tenhle dům mě zajímá už pár let.
Ten dědula...
chcípnul...
a vy myslíte, že se můžete jen tak nastěhovat?
Že se budu usmívat?
Popřeju vám štěstí?
Dům teď vlastním já.
Co to sakra říkáš?
Leonard mi ho zanechal.
Mám závěť, můžu to dokázat.
Jo, no, za pět tisíc
nechám udělat novou závěť, podle které bude patřit mojí tetičce Myrtle.
- Mám právníka. - Jak jinak.
Jestli máte další otázky, promluvte si s ní,
ale do té doby vypadněte z mýho pozemku, jinak zavolám policii.
Fajn. No, asi se ještě uvidíme, Katie.
Jen to zkouší.
Tak to neznělo.
V podstatě mě obvinil, že jsem tu závěť zfalšovala.
Kotě, věř mi.
Záleží mu jen na tom, že tratil na provizi.
Asi si promluvím s Julií.
S tou právničkou? Proč?
Pro případ, že by chtěl Hayden dělat potíže?
Co by asi udělal?
Nevím, ale je to, jak říkala, nechceme teď žádná překvapení.
Katie.
Ten chlap je jen nasranej. Zapomeň na něj.
No tak.
Je naše první noc v novém domě.
To se musí oslavit.
Jo?
Co tě napadá?
O něčem bych věděl.
- Napřed se vysprchuju. - Co?
Celý den uklízím barák. Budu rychlá.
Co je to?
Moje starý přestaly fungovat, takže...
Vypadají draze.
No, je to padělek. Koupil jsem je od týpka ve městě.
Vypadají jako pravý.
Chceš společnost?
Hned přijdu.
BISTRO SMILE
Detektive!
- Asi jsem přišla ve špatnou chvíli. - Ne, to ne. Pojďte dál.
Někam se chystáte?
Jo, vlastně se stěhujeme do Leonardova domu.
Leonardova?
Do domu pana Wellsleyho?
Jo. Taky si na tu myšlenku teprve zvykám.
Leonard mi dům nechal ve své závěti.
No, je to moc pěkný dům.
Ano, je.
- Gratuluju. - Děkuju.
Něco takového, jak se tomu říká?
Spadlo vám to do klína.
- To se nestává každý den. - Ne.
Zvláštní, že jste to nezmínila.
Co?
Tu závěť a tak, když jsme spolu mluvily.
Ptala jsem se vás na rodinu a závěť.
Ale ne, to jsem se dozvěděla až po pohřbu. Přišla tam jeho právnička.
To vás muselo překvapit.
Jo, překvapilo.
Ráda bych viděla, jak jste se tvářila.
Však víte, pracovala jste tam...
jak dlouho vlastně? Čtyři měsíce?
Proč tu jste, detektive?
Chtěla jsem mluvit s vaším mužem.
Není tady.
No, možná mi pomůžete vy.
Víte, přemýšlela jsem,
když jste pracovala noční na tom místě, v bistru Smile,
vyzvedával vás pokaždé?
Tedy, vyzvedl vás už někdy dřív.
Jo.
Jo, ale byli jste dohodnutí?
Vyzvedával vás každou noc, některé noci?
Ne, ne tak docela.
Tak jak to, že tam tu noc byl?
No, zavolala jsem mu, aby mě vyzvedl. Přišel dřív a ještě se učil.
No, měla byste sázet v loterii, Katie.
Máte veliké štěstí.
Má tohle něco společného s tím,
že policie volala Adamovi, ať učiní další prohlášení?
On vám to neřekl?
Policie mu nevolala.
Ne, byla jsem u toho. Zavolali si ho na stanici.
Ne, když odešel, kontrolovala jsem to.
Nemáme žádný záznam o tom, že by na jeho číslo někdo volal.
To nedává smysl. Proč by... proč by ho tam...
bezdůvodně posílal?
Možná měli důvod.
Možná ne ten, jaký myslíte.
Opatrujte se.
Díky, Julie. Ještě si promluvíme, nashle.
Katie.
Co chtěla?
Já volala jí.
Cos jí řekla?
Nic.
Tak to nevypadalo.
Vypadalo to, že jste nejlepší kámošky.
No, kdybys tu možná byl,
možná kdybys mi zvedl telefon...
Souhlasili jsme.
Rozhodli jsme, že s ní mluvit nebudeš.
Ne, ty ses rozhodl.
Stejně jako poslední dobou rozhoduješ spoustu věcí.
O čem to vůbec mluvíš?
Proč jsi mi neřekl, že ti nevolala policie?
Někdo jiný chtěl, abys tam šel, že?
Kdo ti to řekl?
Stavila se u nás detektiv Cheslerová.
A ptala se na spoustu věcí,
na tebe,
na to, co se stalo tu noc v bistru.
O co jde, Adame?
Jak to mám vědět?
Kdo ti volal?
- Kdo tě poslal na stanici? - Nevím!
Promiň, chtěl jsem ti to říct.
Ale děje se teď spousta jiných věcí.
Jakých věcí?
Asi mě někdo sleduje.
Cože?
Ten pocit jsem měl už dřív.
Dnes jsem jel projet, jen tak prostě.
Pořád jsem viděl jedno auto.
Šel jsi do banky?
- No tak, říkali jsme, že to neuděláme. - Ne, Adame. Nekecej.
Prostě mi to řekni. Šel jsi dnes do banky?
Vybral jsi ty peníze?
Všiml jsem si ho.
Tak jsem myslel, víš,
že to asi není dobrý nápad. Pro jistotu.
Chtěl ty prachy.
- To nevíme. - Proč jinak by tě sledoval?
Možná jsem jen paranoidní. Dobře? Možná mě nikdo nesleduje. Nevím.
Poslal tě na policejní stanici, Adame.
Abych tu byla sama.
A najednou se objevil Hayden a chtěl mě zastrašit,
vyhnat nás z domu. Co to je? Proč tu je?
Protože možná ví.
Varovala jsem tě.
Cheslerová.
Ahoj, Tome.
Vážně?
Bezva.
Skvěle, dobře. Počkej.
Tak jo, nejspíš jen z posledních čtyř pěti měsíců.
Hledáme čerpané šeky z účtu Leonarda Wellsleyho.
Jo, na její jméno.
Jo.
Je Kate... Franklinová.
Hele, podíváš se, co máte na manžela?
Jiné příjmení.
Adam Kettner, psáno s K.
Super, ozvi se mi, co nejdřív to půjde. Díky.
SOCIOLOGICKÁ TEORIE V EMPIRICKÉ KORPORÁTNÍ ANALÝZE
Co hledáš?
Leonard si ty peníze jen tak neukládal.
Musí odněkud pocházet. Musí existovat důvod.
Co na tom záleží?
Julia říkala...
že kdyby zjistili, že skrýváme něco nelegálního,
mohli bychom o vše přijít.
Dobře.
Co navrhuješ? Že to všechno vrátíme?
Nevím.
Jo, možná.
- Komu, Katie? - Nevím!
Od začátku mi to nepřišlo správný.
Nevrátím se k tomu, jak to bylo dřív.
Adame.
Možná nemáme na výběr.
Vždycky máme na výběr.
Vůbec jsem netušil, že pan Wellsley zanechal Katie dům.
Je to trochu...
přehnané.
Že ano?
Jo.
Co víte o jejím manželovi?
Vůbec ho neznám.
Takže vy jste ho nenajímal?
Dělal v domě zahradníka.
Ne. Je proti firemním pravidlům nechat spolu pracovat příbuzné.
Naši pacienti jsou postarší, churaví.
Nemůžeme riskovat takové potenciální rozptýlení.
Víte o tom, že by paní Franklinová někdy dřív porušila pravidla?
Ne, nikdy.
Ne, naprosto rozuměla, jak je její práce důležitá, obzvlášť
s panem Wellsleym.
Proč obzvlášť s ním?
No, od pohledu byste to nepoznala, ale měl chatrné zdraví.
Víte, Katie mi řekla, že má zápisník,
kam každý den zapisovala, jaké léky bral.
Nemáte náhodou záznam jeho léků?
To si budete muset promluvit s jeho doktorem.
Jistě. Co smlouva paní Franklinové, kolik dostávala zaplaceno?
Jo, jasně, to vám seženeme.
- Jo. - Výborně. Děkuju. A ještě...
se zeptám. Mluvila...
Mluvila někdy o přidání peněz?
Proboha.
Ten šek vybrala těsně předtím, než Wellsley zemřel.
To od toho chudáka celou dobu brala peníze?
Dobrá otázka.
Adame?
Adame!
Do prdele!
Ethan?
Ani si je nevybral.
Jsi v pořádku?
Asi vím, kdo to je.
Co?
Leonard říkal, že najal zahradníka.
To jsem ti říkala, myslím.
Nějakého Ethana. Bylo to před pár lety.
Takže tam už chvíli je.
Byly tam šeky pro Ethana Doyla.
Nikdy nebyly vybrané.
Leonard říkal, že jednoho dne prostě přestal chodit.
Že se už neozval.
Někdo ho zastřelil.
Ty ses podíval?
Musel tam vykrvácet.
Byl zavražděn.
Jo. Myslím, že jo.
Ale...
Leonard nemohl vědět, že tam je.
Že jo? Přece by mu pomohl.
A proč by se Doyle schovával vzadu? Proč... nepřišel do domu?
Možná to má něco společnýho s tímhle.
Hádej.
Páni.
- Myslíš, že jsou pravé? - Proč jinak by je schovával?
Kurva!
Tady! Prostě...
- Bože! - Panebože!
Dej je sem. No tak.
- Promiň. - Do prdele.
- Nechoď tam. - Viděl jsem auto.
Musím. Parkuju venku. Ví, že tu jsem.
- Dobře, já prostě... - Jasně.
Otevřete! Slyšíte mě? Katie!
Katie, otevři, prosím!
Promiňte. Tohle není vhodná chvíle.
Jo. Určitě máš moc práce se zabydlováním se v novém domě.
Měla by ses stydět. Jak jsi mohla toho muže využívat?
- Co? - Já jsem cítil, že se něco děje.
Ale tolik jsi ho vyděsila, že mi to ani neřekl.
Tak to... Ne!
Nenechám tě pošpinit dobré jméno mojí firmy!
- Pane Calverne... - Najdu důkaz! Zavolám policii!
- Nechám tě zatknout! - Tohle vážně není vhodná chvíle.
Ještě jsme neskončili, Katie!
Já se vrátím!
Zjistím, co se v tomhle domě dělo, tak či onak!
Nenechám to být! Slyšíš? Kvůli tomuhle nepřijdu o firmu!
Proč není plná?
Katie?
Katie!
Ahoj.
- Neslyšela jsi mě? - Promiň. Vařila jsem čaj.
Dáš si?
Ne. Mám pro tebe dárek.
Nový telefon?
Jo. Jeden pro každého.
A nová čísla. Říkal jsem si, že s tím, jak to je,
se nám bude hodit trocha soukromí.
Nemůžeme si je nechat.
- Katie... - Adame, ne.
Je tu mrtvý muž. Byl zavražděn.
Ukradl diamanty.
A kdo ví, co dalšího udělal, komu ublížil.
Tyhle věci jen tak nezmizí, jako by se nikdy nestaly.
- Policie ho určitě hledá. - Copak to nechápeš?
Doyle ukradl diamanty,
nechal se postřelit a pak tu úplně sám zemřel.
Jako... jako by spadl do studny.
O dva roky později
nikdo neví, co je s ním nebo s diamanty. Můžeme dělat, co chceme.
- Co to děláš? - Volám Cheslerové.
- Musíme jí říct... - Ne! Počkej!
Počkej, prostě počkej. Poslouchej mě chvíli.
Zamysli se. Co tu Doyle vlastně vůbec dělal?
Proč by bral trapnou práci zahradníka,
jestli chtěl ukrást celý jmění v diamantech?
Nevím.
Nikdo by ho nehledal v domě starýho chlapa, kde vykopává plevel.
Zamysli se. Proč jinak by nevybral šeky?
Nechtěl zanechat stopu.
Takhle si připravil půdu.
Nikdo nevěděl, že tu je, a mohl se tu schovávat,
jak dlouho potřeboval.
Ale určitě nepočítal s tím, že ho někdo střelí a on tu zemře.
To nic nemění. Nemůžeme si ty diamanty nechat.
Dobře, ale co ty prachy?
Co s nima uděláme?
Jak to myslíš?
Jestli to ohlásíme, budou nás poldové sledovat, takže jak to bude vypadat?
Vzali jsme odsud prachy a schovali je v bance. Co si pomyslí?
Vysvětlíme jim to.
Řekneme, že jsou Leonardovy, že to měl naspořené.
Dobře, a co pak?
Protože víš, co říkala právnička. I když nám uvěří,
i když neskončíme ve vězení, můžeme o barák přijít.
My tenhle dům nepotřebujeme, Adame!
Nepotřebujeme nic z toho.
Dobře? Dokud máme jeden druhého,
budeme v pohodě.
V pohodě?
S tím běž někam.
Už to nestačí. Říkal jsem ti, že se nevrátím k tomu, jak to bylo dřív.
A co ten chlap? Co s ním máme dělat?
Předstírat, že se to nestalo?
Postarám se o to.
Jak? Jak to chceš udělat?
Tenhle dům
teď patří nám.
Je to naše budoucnost.
Nedovolím, aby nám ji někdo sebral.
Hele, všechno bude dobrý.
Postarám se o to.
Co to děláš?
Někdo je v domě.
Kdes to vzal?
Adame.
- Ne. - Nehýbej se.
Musíme zavolat poldy.
Stůj, hajzle!
Panebože.
Calvern.
Jak to zvládáte, Katie?
Detektive Cheslerová.
To je teda něco.
Byla to nehoda.
Jo, to říkají.
Tak či onak, podle zákona je to sebeobrana, takže...
I tak to nutí k zamyšlení.
Na co asi myslel?
Proč by něco takového udělal?
Proč šel do cizího domu?
Nevím.
Muselo ho něco vyprovokovat.
Vím, že jste to nebyla vy, Katie.
Cože?
Všechno bylo v pořádku, dokud tu nezačal pracovat Adam.
Takže mi můžete říct, co se děje.
Vím, že jste nic z toho neudělala.
Nevím, o čem to mluvíte.
Vím o vašich finančních problémech.
Vím, co to s lidmi dělá.
Vím o tom velkém šeku od pana Wellsleyho, který jste vybrala.
Nechápete to.
Dobře, nic neříkejte, Katie. Jen... Jen mě poslouchejte.
Protože...
je možné...
že to byla půjčka, možná to byl dárek, kdo ví?
Ale podívejte se na to mýma očima.
Na celou tu věc.
Jak vám najednou vše spadlo do klína.
- Říkala jsem vám... - Teda, jsem tu,
koroner mi říká, že ten stařec umřel ve spánku.
Vy mi říkáte, co bylo jeho poslední přání. No a proč ne?
Ale jeho závěť najdete najednou až po jeho kremaci.
Já ji nenašla, ani jsem o ní nevěděla.
A já ani nemám tělo.
Nemůžu dokázat, že nezemřel přirozenou smrtí.
Musím vám říct, že z toho nějak nemůžu spát.
Nikdy bych Leonardovi neublížila.
Nemluvím o vás.
Co?
Zmínil se vám Adam někdy o Gaskinovi? Ray Gaskin?
To jméno znám.
Tu noc chtěl vyloupit bistro, ale taky to byl uklízeč na univerzitě,
kde Adam studoval.
- Ne, to není... ne. - Dobře.
Je to velká škola. Možná se neznali.
Ale dřív nebo později...
to Adam posere.
Je to jen otázka času.
Nedovolte, aby vás stáhnul s sebou.
Přijďte za mnou.
Kotě.
Chtějí s tebou mluvit.
To je teda něco.
- Katie! - Dobrý den.
Slyšela jsem, co se stalo. Jste v pořádku? Volala jsem vám.
Mám teď jiné číslo.
Musíme si promluvit.
- Jo. Pojďte nahoru. - Dobře.
A ta detektiv Cheslerová, věříte jí?
Je možné, že měl Adam něco společného s tím, co se tu noc v bistru stalo?
Nevím, čemu mám věřit.
Měl Adam s panem Wellsleym nějaký problém?
- Nějaké potíže? - Ne.
Ne, nic.
Jestli policie Adama podezřívá, že měl s jeho smrtí něco společného,
pokusí se najít motiv.
Budou tvrdit, že jeho smrt urychlil.
Nesnášel, že byl chudej.
Dobře, poslouchejte.
Jestli si Cheslerová myslí, že ho může obvinit, nebude ztrácet čas.
Pokusí se sehnat příkaz k domovní prohlídce.
To může?
Spíš se sama sebe ptejte, jestli něco najde.
Slibte mi jedno.
Slibte mi,
že pomůžete i Adamovi.
Jsou pryč.
Co je pryč?
Peníze.
Adam je musel vzít.
To jste našli? Hotovost?
Jo...
Skoro 100 tisíc dolarů...
na půdě.
Napřed jsme mysleli, že jsou kradené, ale...
Proč jste změnili názor?
Diamanty.
Našli jste v domě diamanty?
V bytě nad garáží.
Ty diamanty má Adam?
Jo.
Musíte ho zastavit.
Cože? Proč?
Ví, že ho podezříváte. Proto peníze vzal. Zmizí a předhodí vás poldům.
Ne, to by Adam nikdy neudělal.
Určitě?
Musíte ho najít, přivést do domu a pak mi zavolat.
- Nepůjdete se mnou? - Zdržím Cheslerovou.
Nechci, aby příkaz použila, než budeme vědět, že je Adam v domě.
- Detektive Cheslerová. - Detektive Johnsone.
Co tu máme?
Popeláři tudy ráno projížděli a zavolali nám.
- Jak dlouho tam byl? - Lékař ještě nedorazil.
Byla jste rychlejší.
Sakra.
Proč jste zavolal mě?
Vedle oběti byl batoh, ve kterém jsme našli starou účtenku z čistírny.
Je vybledlá, ale...
adresa se shoduje s jménem z vašeho případu.
S jakým jménem?
Leonard Wellsley.
No tak, Adame, zvedni to.
- Kdes byla? - Adame!
Do noci jsem mluvil s poldama.
Když jsem se vzbudil, už jsi byla pryč.
Žádný vzkaz. Celý den jsi mi nezvedala telefon.
- Kde jsi byla, Katie? - V bance.
Jo, o tom si musíme promluvit.
- Proč jsi vzal penze? - Protože jsme v pěkné kaši.
Hledal jsem si toho makléře, Haydena.
Jako, o co mu jde?
Proč chce tolik prodat zrovna tenhle dům?
Hádej co? Neexistuje záznam o tom, že by měl licenci realitního kancléře.
- Co? - Jo. Zrovna ho propustili z vězení.
Dostal pár let za vyloupení klenotnictví.
Klenotnictví?
Jo, v centru. Ani nepoužil zbraň.
Dostal se skrz bezpečnostní dveře,
pak ze slepýho úhlu zaútočil na ochranku,
rozbil sklo a sebral diamanty.
O šedesát vteřin později vyšel se třemi miliony dolarů
v diamantech, co se nikdy nenašly.
- Proto tu byl. - Počkej, to není všechno.
Poldové si myslí, že měl komplice, kterýho nikdy nenašli.
Nechceš hádat, kdo to byl?
Ten druhej byl během loupeže postřelen, ale utekl.
Doyle utekl s diamanty.
A...
kromě něj to mohl vědět jen jeden člověk.
Ten, co ho střelil.
Hayden.
Ten hajzl ani nepoužil falešný jméno. Co si myslel?
Že jsme blbí a nezjistíme to?
Musíme zavolat policii.
Ne, my odsud hlavně musíme setsakra rychle zmizet.
Peněz na cestu máme dost, takže můžeš si rychle zabalit?
Skočím se umýt.
Nechtěl jsi mě opustit.
Co? Ne, proč bych tě opouštěl?
Převleč se.
Ahoj, Julie.
Tady Katie.
Jo, je tu, ale...
poslouchejte, nebyl to on.
Kde jsou?
Nevím.
Zavolej ho sem.
Adame?
Adame!
Tady jsem, kotě.
Pusť ji.
Hele, chci jen ty diamanty.
Řekl jsem, pusť ji.
Na tohle čekám už dlouho.
Tak co kdybys mi prostě řekl, kde jsou?
Někde, kde je nikdy nenajdeš.
To mě zastřelíš, kluku?
Přesně tak.
Protože jestli ti ty diamanty dám, zastřelíš ty nás.
Věc se má takhle.
I když mě odtamtud trefíš...
vystřelí i moje zbraň a udělá v ní díru velkou jak tvoje hlava.
To nechceme, viď?
Takže si promluvme.
Adame!
Svině jedna.
Adame!
Ne!
Adame!
Kotě...
Adame!
Zlato! Prosím.
Adame.
...v zahradě.
Zůstaň se mnou, zlato.
Katie.
Panebože.
Pojď, Katie.
Mrzí mě to.
Tady, posaď se.
Katie.
Poslouchej, Katie.
Musíme ty diamanty najít, než přijde policie.
Rozumíš?
Jedině tak jim to vysvětlíme, aniž bychom tě implikovaly.
- Adam by Leonardovi nikdy neublížil. - Katie, ty diamanty.
Jak jsem si to mohla myslet?
Byl to Hayden.
Hayden...
ho předávkoval.
Přečetl si záznamy, ty, kde jsem zapisovala Leonardovy léky.
Našla jsem prázdnou lahvičku od léků.
Jak víš, že to byl Hayden?
Leonard mi pořád říkal, že v domě někoho slyší,
ale já mu nikdy... já...
Byl to Hayden.
Hledal diamanty.
- Ale nenašel je. - A ty ano?
Nechápu to.
Proč Hayden střelil Doyla?
Proč... proč neměl ty diamanty on?
Protože nebyl ani zdaleka tak chytrý, jak sis měla myslet.
Nemůžeš být moc chytrá, když se rozhodneš obrat partnera,
střelit ho, když přijíždějí poldové,
a on stejně uteče se třemi miliony dolarů v diamantech.
Tebe mezitím chytnou a strávíš dva roky ve vězení.
Já ti ale neřekla, jakou hodnotu ty diamanty měly.
Jejda.
- Co to děláš? - Hele, splnila jsem svou povinnost.
Deset let jsem byla veřejný ochránce práv.
Tak se ke mně dostal Haydenův případ.
Věděla jsem, že je to idiot. Ale jeho příběhu jsem věřila.
Měli jsme dohodu, ale on to samozřejmě posral.
Vyjednala jsem mu pouhý dva roky.
Našla jsem, že Doyle pracoval pro Leonarda.
Ale nemohla jsem přijít na to,
kde byl.
Ukázalo se, že byl mrtvej.
Pomohla jsi zabít Leonarda?
Ne, s tím jsem neměla nic společného. To udělal Hayden. Byl netrpělivý.
Chtěl, aby to šlo všechno rychleji, ale já se musela hodně snažit,
abych to zakryla.
Závěť.
Není skutečná, že?
Je dost skutečná.
Nemá ji kdo zpochybnit, tak co?
Leonard by ti ten dům určitě dal, kdyby ještě žil, ale to je vedlejší.
Teď potřebuju, abys mi řekla, kde jsou diamanty.
Nevím.
Katie.
Adam je schoval.
Vážně nevím, kde jsou.
Ale i kdyby jo, neřekla bych ti to.
Víš, to se mi na tobě vážně líbilo.
Nešlo ti o peníze.
Ale určitě se objeví.
Tak to bývá vždy.
- Katie? - Detektive!
Jsem Julia Byron-Kimová.
Advokátka paní Franklinové.
No, paní Byron-Kimová,
odstupte, prosím, ať vám vidím na obě ruce.
Prosím, nechte mě to za mou klientku vysvětlit.
Ukažte mi ruce. Hned!
Dobře.
- Detektive, kdybyste mě poslechla... - Pozor!
Zůstaňte tady.
Jste v pořádku?
Nic ti není, holka. Jsi v pořádku.
No tak.
No tak. Pojď odsud, pojď.
Tady detektiv Cheslerová.
Žádám o zálohu a sanitku
na 127 Queens.
O ČTYŘI MĚSÍCE POZDĚJI
Katie.
- Dobrý den. - Detektive.
Promiňte, klepala jsem.
Pardon, byla jsem...
milion kilometrů daleko.
Mladý cedr.
To je hezké místo.
- Se spoustou slunce. - Jo, asi jo.
- Ráda vás vidím. - A já vás.
Vypadáte krásně.
Děkuju.
Jo, jsme...
Jsme na tom dobře.
No, přišla jsem vám říct, že byl případ oficiálně uzavřen.
Mickey Hayden a Julia Byron-Kimová jsou jediní protokolovaní podezřelí.
Takže vaše dítě jednou nezjistí, že měl jeho otec kriminální minulost.
Děkuju, detektive.
Prošli jsme to místo půltuckrát,
od střechy k půdě.
A pořád nic.
Neřekl mi to.
Vážně nevím, kam Adam diamanty schoval.
Ale mrzí mě to. Kéž by mi to řekl.
Opatrujte se, Katie.
Vy taky.
Překlad titulků: Pavlína Tajnerová