NETFLIX PREZINTĂ
- Iar vii târziu. - Scuze. Alarma e de vină.
E ultima oară. Nu glumesc. Katie!
Ca să fii debarasator, trebuie să fii punctual. Ai înțeles?
Poftim.
Frumoasa adormită.
- Scuze. - E în regulă.
Ai avut o zi grea?
Da!
Ce studiezi?
Nimic. Teorie sociologică contemporană și analiza empirică a corporațiilor.
Pare distractiv.
Când vine vorba de analiza empirică corporatistă,
glumele vin de la sine.
Așa s-ar zice.
Îți mai aduc ceva?
Adam.
- Iubitule. - Nu.
E gata pauza.
- Nu. - Ba da.
- Nu. - Hai!
- Nu! - Dwight va veni să mă caute.
- Trebuie să termini cu turele de noapte. - Știu.
Altceva nu au.
Trebuie să trăim cumva până termini școala.
Nu asta îmi doream când ne-am căsătorit.
Am reușit până acum. Nu?
Trebuie să avem răbdare.
O să termini școala, vei găsi o slujbă grozavă,
eu îmi continui studiile.
Și te voi întreține așa cum meriți.
Așa să faci.
Cum de sunt așa norocos?
Te iubesc.
Și eu te iubesc.
Să mergem. Dwight o să facă crize.
- Bine. - Ieși din mașină.
Ies.
Haide.
- Unde e restul? - Ăștia sunt toți banii.
- I-ai luat tu. - Dă-mi banii!
Taci naibii!
Taci sau vă omor!
- Nu te juca! - Alții n-am!
Te împușc, bătrâne! Nu te juca cu mine!
- Nu împușca și pe alții. - Ba da, pe ea!
- Te rog, nu vrem necazuri. - Vrei s-o fac?
O fac chiar acum! Vă împușc.
Acum!
- Nu răni și pe alții. - Atunci, dă-mi banii!
Nu răni și pe alții. Ia banii.
- Ți-am spus să taci! - Ăștia sunt toți!
Taci!
M-am săturat de tine!
- M-am săturat de amândoi! - Te implor!
- Roagă-te, bătrâne! - Dă-i toți banii!
Acum o fac! Mă auzi? Nu te juca cu mine, bătrâne!
Un client a devenit erou după ce a oprit un jaf la Smile Diner,
în Chicago, sâmbătă seara. Bunul samaritean n-a fost rănit,
dar Charles Sturley a murit împușcat la locul faptei.
Raymond Gaskin a fost acuzat și pus sub arest la Chicago Memorial,
unde își revine după rănile suferite în altercație.
Smile Diner rămâne închis deocamdată.
Alte știri. Vinovații din furtul de diamante...
PATRU LUNI MAI TÂRZIU
'Neața, Leonard.
Nu aveți mesaje.
Mulțumesc, Katie.
Tatăl meu a plantat copacul ăla în ziua în care m-am născut,
acum optzeci și opt de ani.
E frumos.
Când eram copil,
oamenii spuneau că mama se pricepea la grădinărit.
Grădina noastră era un spectacol.
Uite ce-a ajuns acum.
Am angajat un tip s-o curețe.
Acum vreo doi ani.
Un tânăr de treabă.
Ethan se numea, cred.
- Ce s-a întâmplat cu el? - Nu știu.
A lucrat câteva săptămâni și n-a mai venit.
Nu l-am mai văzut.
Dar ce tot spun?
- Vorbesc ca un bătrân prost. - Nu!
Azi e aniversarea noastră.
- Ce? - Da. Acum patru luni,
agenția te-a trimis la mine.
Noul meu îngrijitor, camarad și prieten.
Și prieten.
Haide.
Trebuie să-ți iei medicamentele.
Ultimele interviuri vor fi peste două săptămâni.
Două săptămâni?
E o companie mare. Sunt multe probe de trecut.
Dar... la genul ăsta de meserie, fac lucrurile în felul lor.
- Nu-i pot forța. - Știu.
Sunt cam stresată acum.
Te-au sunat iarăși cei cu împrumuturile.
Nu renunță.
Păi, n-ai mai fost la cursuri, așa că trebuie să plătim împrumuturile.
Altfel, ne trimit firma de recuperare.
- Știu. O să-i sun mâine. - Grozav. Și poate-i suni
și pe cei de la carduri.
Și pe cel cu asigurarea de sănătate.
OK, Katie, înțeleg. Rezolv eu cumva, da?
Nu-ți face griji.
Mă apuc să spăl vasele.
- Katie. - Nu-mi zice să nu-mi fac griji.
Îmi pare rău.
Avem probleme mari, Adam.
- Ne trebuie bani cât de repede. - Găsesc eu ceva.
Spui asta de luni de zile.
Nu ne ajută dacă mă angajez pe salariu minim.
Am renunțat la școală ca să găsesc un job bine plătit.
Ca să putem plăti datoria. Mai am nevoie de timp.
Nu mai avem timp, Adam.
- Lasă-mă să te ajut. - Nu. Mă descurc.
Mă descurc. Adam!
Curăț eu.
De ce nu m-asculți niciodată?
De ce te-ai băgat?
Te-am implorat, Adam.
Putea să te omoare.
Puteam să te pierd. Îți imaginezi cum m-aș fi simțit?
Să nu te mai țin în brațe niciodată. Să nu-ți mai aud vocea.
Nimic nu mai e bine.
Iubito, au trecut patru luni.
Nu.
Nu, îmi pare rău. Nu.
Unde te duci?
Afară.
Cine e acolo?
Leonard.
Tu erai.
Katie.
- Ce faci aici? - Credeam că dormi.
Am venit să mă gândesc.
Ce faci cu aia?
- Credeam că iar e cineva în casă. - Iar?
Le aud pașii, dar când cobor, nu e nimeni.
Nu e nimeni în casă.
Dă-o încoace.
Ești bine?
De ce nu mi-ai spus că ai probleme cu banii?
Păi... nu e problema ta.
- Cât îți trebuie? - Leonard, nu!
Suntem prieteni, nu?
Da.
Lasă-mă să te ajut.
- Am ceva bani puși deoparte. - Nu pot face asta.
Un cuplu tânăr, aflat la început.
Lumea e îndeajuns de complicată. N-ar trebui să ai și grija banilor.
N-ai ce face.
Să fii îndrăgostit,
poate să-ți faci o familie, să îmbătrânești în doi.
Sunt lucruri minunate.
Lucruri pe care le voiam când eram tânăr.
Și mi-ar plăcea să mă gândesc că, la o scară mai mică,
am contat pentru cineva.
Poate pentru tine și iubitul tău.
Îi trebuie loc de muncă.
Îi spun lui Leonard c-ai ajuns.
Va fi bine.
Vorbește cu el.
Bine.
Lorazepam, 0,5 miligrame.
Da.
Pot să le iau după ora cinci…
Magnații care au construit-o…
Mulțumesc. La revedere!
Ca să-și ferească familia de mirosul grajdurilor.
Dar copiii lor au crescut și...
- Bună. Ce faceți? - Bună!
Scuze de deranj. Mă numesc Mickey Hayden.
Agent imobiliar.
Credeți-mă, știu cum va părea,
dar am un client nou, tocmai s-a transferat în oraș cu munca.
Are familie mare, doi câini, tot tacâmul.
Adorabil. Oricum, caută casa potrivită.
Ieri, conducea prin zonă
și a văzut casa asta uimitoare...
Casa nu e de vânzare.
Sunteți proprietarul?
Nu, dar credeți-mă, vă pierdeți timpul.
A locuit aici toată viața. Nu pleacă nicăieri.
Clientul meu e foarte motivat.
Nu știu ce să spun.
Îmi pare rău.
Baftă!
Stați puțin!
Îmi puteți face o favoare, dră...
Katie.
Dacă, prin absurd, se răzgândește,
îi spui să mă sune?
N-o să fie cazul, dar îi spun.
- Îți sunt recunoscător, mulțumesc. - Da.
O zi bună!
Asemenea.
- Vor să facă o ofertă? - Așa se pare.
Și nu le pasă cum arată curtea?
Va arăta mai bine după ce începi mâine.
Cred că valorează o avere.
Cred că e plăcut.
Leonard?
Aici erai. Ți-am adus micul dejun.
- Mulțumesc, Katie. - Desigur.
Părinții mei ascultau asta.
E drăguț.
Stai puțin cu mine.
Sigur.
- Ai închis în spate? - Da.
Bine.
Deci, când îmi faci marele tur ca să văd cum trăiește cealaltă jumătate?
La timpul potrivit.
Ce e cu Buick-ul ăla?
Pare că stă acolo de mult.
- Leonard îl mai conduce? - Nu, nu de când îl știu eu.
Cred că nu l-a condus de ani buni.
Am citit pe net
despre o facultate de medicină cu specializare în chirurgie pediatrică.
Îți pot trimite linkul.
Te iubesc.
Și eu te iubesc.
- Dle Calvern? - Bună, Katie, ce faci?
Bine, mulțumesc. Nu știam că veniți.
Am picat bine?
Sigur. Intrați.
Leonard, a venit dl Calvern de la agenție.
Bună dimineața, dle Wellsley.
Dle Calvern, mă bucur să vă revăd. Ați venit să vedeți ce mai facem?
Nu, deloc. Mă aflam în zonă
și m-am gândit să vă salut.
Mă gândeam că ar trebui să vorbim.
Da! Voi pregăti prânzul. Cheamă-mă, dacă vrei ceva.
- Mulțumesc, Katie. - Da.
- Poftește, te rog. - Grozav.
Asta e camera mea preferată.
- Ce avem la prânz? - Adam!
- Toți sunteți speriați în casa asta? - N-ai voie aici.
A venit un tip de la agenție să ne verifice.
Te descurci minunat.
Da. Îmi vede soțul lucrând aici. Nu e cam dubios?
Adică, vede că ne facem de cap?
Termină!
- Haide. - Bine.
Dar mi-e foame.
Te iubesc.
O întrebare pe care oamenii o pun mereu
celor de vârsta mea.
Dl Wellsley pare bine dispus. Voi doi v-ați apropiat mult.
E un om interesant. Îmi place să discut cu el.
Ai angajat un grădinar?
Cu jumătate de normă. Ideea lui Leonard.
Bine. Pe curând, Katie.
Da.
Nu pot spune că îmi place foarte tare de dl Calvern.
- De ce? - Îmi tot pune aceleași întrebări,
ca să mă păcălească să te vorbesc de rău.
Se asigură că te îngrijesc bine. Asta e tot.
Nu-ți face griji. I-am spus că nu mă descurc fără tine.
Și fiindcă veni vorba...
Mulțumesc.
Adam?
Uite.
Mamă!
Ai primit o mărire?
Nu.
Ce e?
I-am spus ceva lui Leonard...
Despre noi.
Cum adică?
I-am spus că n-avem bani.
Doamne, Katie!
- E cam personal, nu crezi? - Eram supărată.
Ai fost un nesimțit și voiam să vorbesc cu cineva.
- Când am fost nesimțit? - Nu contează.
Leonard a vrut să ne ajute, așa că ne-a dat bani.
Și ai acceptat?
Nu, l-am rugat să-ți dea o slujbă.
Poate cecul e pentru amândoi. O fi adăugat un zero.
E prea mult.
Ce faci?
Îl sun. Nu putem accepta.
Trebuie să scrie alt cec.
Până ne întoarcem ca să scrie alt cec,
banca se va închide.
Dacă nu plătim facturile azi, Katie, o să vină peste noi.
Nu răspunde.
Bine, uite.
Ce-ar fi... să depunem banii...
- Nu putem accepta banii. - Doar pentru diseară.
Plătim și vorbim cu el dimineață.
Îi scrii un cec cu diferența.
Doar o noapte, Katie.
Ce vrea Leonard, de fapt?
Ce face singur în casa aia mare?
Părinții lui au murit...
cu 30 de ani în urmă.
Singur la părinți. N-a fost căsătorit.
Are alte rude?
Nu.
Cred că e greu
să fii singur în felul ăsta.
Da.
E foarte de treabă.
Da.
- Te iubesc. - Și eu.
Leonard?
Îmi pare rău.
Ce făcea aici în pod?
Îi plăcea să vină uneori.
Să asculte discuri vechi.
De ce ținea închis podul?
Adam.
Nu se cuvine.
Arunc doar o privire.
Katie.
Vino să vezi.
Ea cine e?
Nu știu.
Toate scrisorile astea.
O FEMEIE DIN CHICAGO MOARE ÎN ACCIDENT DE MAȘINĂ
N-ai zis că n-a fost căsătorit?
N-ar trebui să facem asta.
- Bine. - Să mergem.
Trebuie să sunăm la 911.
Iisuse!
Ce?
O grămadă de bani.
Câți ani ziceai că a locuit singur?
Oamenii devin ciudați.
Încep să pună câte puțin deoparte
și se trezesc că...
Nu are nicio rudă.
Vor ajunge într-un dulap, la poliție.
Îi va lua guvernul.
De ce să-i lăsăm blocați în sistem?
Când ne-ar putea fi de folos.
Chiar tu ai zis că îi păsa mult de tine și voia să ajute.
Da.
Păi, ăsta e.
Un mod de a te ajuta.
De a ne ajuta.
Va trebui să avem grijă.
Da. Vom avea.
Adam.
- Da. - Promite-mi.
Îți promit.
Cât ați lucrat pentru dl Wellsley?
Cam patru luni și jumătate.
Ați și locuit aici?
Leonard rămânea singur noaptea. Așa voia el.
Încă se putea descurca.
Când l-ați văzut ultima oară?
Ieri după-masă.
Am plecat mai devreme ca să mergem la bancă, pe la...
Pe la 16:30.
Ați lucrat și dv aici, dle Kettner?
Vreo două săptămâni. Lucram la grădina lui Leonard.
Suntem căsătoriți.
Mi-am dat seama.
Da.
Cum se simțea dl Wellsley? Avea probleme de sănătate în ultima vreme?
Nu. Era bine. Adică...
Avea 88 de ani, lua multe medicamente…
Oricum, nu s-ar fi plâns.
Nu-i stătea în fire.
Îmi trebuie datele de contact ale rudelor.
Nu are familie.
Nu?
Nu.
Condoleanțe.
Dacă aveți întrebări...
Sunați-mă.
Leonard mi-a spus că vrea să fie incinerat.
Iar cenușa să-i fie aruncată în grădină.
Vă sun eu.
Bine. Mulțumesc.
Unde te duci?
Trebuie să vorbesc cu dl Calvern ca să mă pună iar pe listă.
- Ce listă? - Cea de la agenție.
Pentru altă slujbă.
De ce?
Pentru că asta ar trebui să fac,
din moment ce nu am de lucru.
Dacă nu primești vești despre slujbă, începe și tu să cauți.
În regulă. Așa voi face.
- Ne vedem mai târziu. - OK.
Katie, îmi pare tare rău! Erați atât de apropiați.
Nici nu-mi pot imagina ce șocant a fost.
Dacă pot face ceva…
Aș vrea un alt angajament, cât mai repede.
- OK. Hai să vorbim în birou. - Bine.
SALARIU ESTIMATIV JOB - LOCALITATE
NECUNOSCUT
Alo?
La telefon.
Bună!
De acord. Deși interviul a mers foarte...
Înțeleg.
Da, înțeleg perfect.
Mulțumesc c-ați sunat.
Asemenea.
Katie, credeam că știi. Nu-ți pot da de lucru
până ce poliția nu-și termină ancheta.
Ancheta?
Când un client moare sub supravegherea unui angajat,
noi cooperăm cu autoritățile pentru a fi absolut siguri că...
Cum i s-ar părea unui eventual client dacă ar vedea chiar și...
Stați o clipă, credeți că am de-a face cu ceea ce i s-a întâmplat lui Leonard?
Doamne! Nu! Sigur că nu.
Nu. Asta e...
Îmi pare rău, Katie. Asta e politica companiei.
Nu pot face nimic până când poliția nu va încheia ancheta.
Și cât va dura asta?
Da...
Nu știu.
Cine e?
Bună.
Ce-a fost în capul tău?
Nu poți intra aici ca și cum ar fi al nostru.
Scuză-mă, dar sângerez. Ce vrei de la mine?
Am spus că vom avea grijă, Adam!
Te-am întrebat și ai promis.
- Ai promis. - În regulă. Bine!
Uite...
Îmi pare rău.
Dacă nu eram aici, cred că banii ar fi dispărut.
De unde știu alții de bani?
- Sunt ai lui Leonard. Erau ascunși. - Atunci, de ce-au venit?
N-ai văzut cine era?
Nu, au venit pe la spate.
N-aveau cum să știe că ești aici.
N-ar fi dat buzna așa.
Am auzit cum au spart geamul și am coborât.
Ușa era deja deschisă.
Și nu te-ai gândit că e un semn rău
și că trebuia să ieși?
Nici n-am avut timp.
Mi-am venit în fire când mi-a sunat telefonul.
De ce-ai făcut asta? Nu trebuia să se întâmple.
Nu trebuia să vii aici.
- Nu asta e ideea! - Atunci care e?
- Aproape o sută de mii! Asta e ideea. - Găsești mereu scuze.
I-ai numărat?
Am numărat până la 92.000 și mai erau.
Apoi mă sună și-mi spune că-i pare rău,
dar comisia de recrutare a decis să meargă pe altă cale.
Ce-o mai fi și aia.
Nici nu știu…
Toți sunt niște nemernici.
M-am săturat să fiu sărac.
Cine era, Adam?
Cine a intrat aici?
Poate cineva care a lucrat la casă?
- Înaintea ta. - Leonard zicea că a angajat un grădinar,
dar cu vreo doi ani în urmă.
Păi, oricine ar fi fost, nu cred că e o coincidență.
Știau că Leonard a murit.
Și s-au gândit că nu e nimeni în casă.
Da.
Poate ai dreptate.
Poate nu știau de bani.
Or fi vrut să intre și să iasă rapid.
Să ia tot ce pot duce.
Dacă se întorc?
Bine. Pe aici.
Poftiți.
- Sunați când terminați. - Mulțumim.
Iubito.
Plătesc eu cina.
În regulă.
- 'Neața! - 'Neața!
Îți făceam o cafea!
Dnă Franklin, sunt detectivul Chesler. Am discutat acasă la dl Wellsley.
Mă sunați după ce primiți mesajul?
Aveți numărul. Mulțumesc.
Scuze de întârziere. Mersi că ați venit.
Dnă detectiv. E vreo problemă?
Nu vreți să vorbim în spate?
Dl Wellsley a zis ceva de vreun testament?
Nu.
Și n-are familie?
Era singur.
Când avem așa ceva,
bătrân bogat, singur, fără moștenitori... trebuie să verificăm tot.
Scuzați-mă...
Eu nu...
Despre ce-i vorba?
Ați spus că dl Wellsley a cerut să fie incinerat.
Presupun că vreți să-i onorați cererea.
Da.
Da, vrem.
Fără familie și fără testament,
ne întrebăm cine va suporta costurile.
Ne ocupăm noi de el.
Bine. Documentele sunt aici.
Ce e asta?
Ceaiul lui preferat.
Mulțumesc.
Pentru Leonard.
Leonard.
Trebuie să punem banii la loc.
Nu pare în regulă.
Să stăm puțin așa.
Pentru Leonard.
Ar trebui să spunem ceva.
„El este ca un pom
sădit lângă un izvor de apă,
care își dă rodul la vremea lui
și tot ce începe duce la bun sfârșit.”
Scuzați-mă, cine sunteți?
Scuze, dră Franklin. Numele meu e Julia Byron-Kim.
Sunt avocata dlui Wellsley.
Dră Byron-Kim,
Leonard nu mi-a zis că are avocat.
Vă rog, spuneți-mi Julia. Și nu mă miră.
Cum adică?
M-a contactat abia acum câteva săptămâni.
M-a sunat din senin. Voia să-i scriu testamentul
și m-a rugat să vin la el acasă.
- Nu te-am văzut. - A precizat foarte clar.
Trebuia să vin doar seara.
De ce?
Ți-a lăsat ție totul.
TESTAMENTUL FINAL AL LUI LEONARD WELLSLEY
- Doamne! - Felicitări.
Doamne!
Nici nu știu ce să spun.
Spune „Mulțumesc, Leonard!”
Bine... ce urmează acum?
Mai întâi, îți sugerez să-l citești cu mare atenție.
Sau mai bine dă-l avocatului tău.
Dar nu avem avocat.
Dl Wellsley m-a plătit în avans
și m-a rugat să vă ajut să treceți prin etapa asta.
Ce etapă? Nu ne putem încă muta?
Sigur că puteți,
dar testamentul trebuie verificat,
fapt care durează cam trei luni.
Și dacă apar surprize,
trebuie să ai pe cineva de partea ta.
Nu mă supăr dacă vei vrea alt avocat.
Ai spus că Leonard te-a sunat din senin.
Nu-l cunoșteai?
Nu-l știam deloc.
De ce te-a sunat pe tine?
M-a găsit pe internet.
A zis că-i place numele.
Byron era poetul lui preferat.
Dră Byron-Kim.
Scuze... Julia.
N-am mai făcut asta.
Nu prea știu care e calea oficială...
dar am nevoie de tine.
Urmează schimbări mari pentru tine.
Sper că ești pregătită.
Și eu.
Cu Adam cum rămâne?
Ce-i cu el?
Înțelege că, legal,
în ceea ce privește casa, tu iei toate deciziile.
Mereu am decis împreună.
Așa e normal.
Lucrurile astea... Nu știi niciodată cum pot schimba o persoană.
Vom fi OK.
Bine.
- Atunci, mă ocup eu. - Grozav.
- Felicitări! - Mersi.
Ar trebui să luăm o lună de vacanță. Doar la clasa întâi.
Îți iei masteratul într-o clipită. Găsești un job bun.
- Rabla aia pe care o avem... - Putem plăti totul.
Carduri, împrumuturi... Începem o viață nouă.
Ar trebui să mergem chiar acum să alegem o mașină.
- Haide, Adam. Vorbesc serios. - Și eu.
- Nu putem face asta. - De ce nu? Avem banii.
Nu putem merge acolo cu atâția bani. O să pară ciudat.
- Oamenii vor pune întrebări. - Da. Ai dreptate.
Am căutat pe internet chestia aia.
Ce chestie?
O putem rezolva, nu? E suficient să împrăștiem banii.
Bănci diferite, conturi diferite.
Despre ce vorbești?
Dacă acționăm corect, nimeni nu va afla.
Putem reduce foarte multe impozite.
Adam!
Nu uita că trebuie să avem grijă.
Am avut grijă, da?
Nu crezi că ar trebui să ne răsfățăm?
O meriți.
La fel ca mine.
Poate că ai dreptate, dar trebuie să ne așezăm mai întâi.
S-o luăm încet. Știi?
Mai așteptăm puțin. Bine?
Da.
Bine.
O luăm încet.
O să sun la firma de mutări. Să vedem când pot să vină.
Ce? Nu ne trebuie lucrurile astea.
Ce? Sunt ale noastre. Le avem de când ne-am căsătorit.
Da, păstrăm pozele, niște cărți,
iar de restul n-avem nevoie.
Și ce-o să facem cu ele?
Le lăsăm săracilor care vor sta în cocina asta, nu?
IIsuse! Adam.
Alo?
Da, acum cinci luni și am dat deja declarație la poliție.
Cine v-a sunat, dle?
Nu mi-a zis numele. Doar să vorbesc cu cineva de la recepție.
Nimic.
Dle Kettner, e totul în regulă?
Cineva i-a zis să vină să dea declarație.
În legătură cu ce?
Acum cinci luni, cineva a dat un jaf la Smile Diner și a ucis un om.
- Ai fost acolo în noaptea aia? - Da.
Noroc că n-ai fost rănit.
- L-am oprit pe tip. - Da?
În situația aceea, am reacționat. Soția mea lucra în acea noapte.
Dra Franklin era acolo?
Da, dar nu pricep... tipul e deja arestat.
De ce trebuie altă declarație?
Nu trebuie.
Ce tot spuneți?
Tipul ăla de la restaurant, Ray Gaskin.
- Da. - E mort.
A fost înjunghiat în celulă acum două săptămâni.
Atunci, cine m-a sunat?
Asta mă întrebam și eu.
Scuză-mă...
Bună, Katie! Îți amintești de mine?
Da, ce cauți aici?
Știu. Te calcă pe nervi, nu? Dar clientul meu mă înnebunește.
Dar adoră locul ăsta. Cred că vrea să facă o ofertă.
Ți-am spus deja.
Nu e de vânzare.
Poate, dacă aș vorbi cu proprietarul,
aș zice că am încercat.
Sunt foarte ocupată și nu poți să apari, pur și simplu...
Vreau să pleci acum. Te rog.
Știi, Katie...
Nu sunt nou în meserie.
Una din lecțiile de bază în imobiliare...
dacă vrei să găsești locuințe,
citește necroloagele.
Da, știu totul despre răposatul domn Wellsley.
Trist.
Casa nu e de vânzare.
Sunt cu ochii pe casa asta de vreo doi ani.
Bătrânul...
dă colțul...
și crezi că te poți muta în locul lui?
O să zâmbesc?
O să-ți urez de bine?
E casa mea acum.
Ce naiba spui?
Leonard mi-a lăsat-o mie.
Am testamentul ca dovadă.
Pentru cinci mii,
îți fac și eu testament care lasă casa mătușii Myrtle.
Am avocat.
Sigur că da.
Dacă mai ai întrebări, îți sugerez să vorbești cu ea,
dar până atunci, pleacă de-aici sau chem poliția.
În regulă. Ei bine...
Se pare că ne vom revedea, Katie.
Te tachinează.
Nu așa părea.
Practic, m-a acuzat că am falsificat testamentul.
Iubito, crede-mă.
Îi pasă doar de cât pierde la comision.
Ar trebui să-i spun Juliei.
Avocata?
- De ce? - În caz că Hayden ne face probleme?
Ce poate face?
Nu știu, dar cum a zis și ea, nu vrem surprize deocamdată.
Katie.
Tipul ăsta e supărat. Nu te mai gândi.
Haide.
E prima noastră noapte în casă nouă. Ar trebui să sărbătorim.
Da?
La ce te-ai gândit?
Aș avea un lucru în minte.
- Fac un duș, mai întâi. - Ce?
Am curățat casa toată ziua. Ies imediat.
Ce e asta?
Cel vechi s-a stricat.
Pare scump.
E imitație.
De la un tip din centru.
Foarte convingător.
Intru cu tine?
Ies imediat.
Dnă detectiv!
- Se pare că am picat prost. - Nu, e-n regulă. Intrați.
Mergeți undeva?
Da, ne mutăm. În casa lui Leonard.
Leonard?
Adică, dl Wellsley?
Știu. Încă mă obișnuiesc cu ideea.
Leonard mi-a lăsat-o prin testament.
Așa deci... O casă foarte frumoasă.
Da, așa e.
- Felicitări! - Mulțumesc!
Deci, chestia asta, cum îi spune...?
Chilipir.
Nu se întâmplă zilnic.
Nu.
E ciudat că ai uitat să-mi spui.
Ce?
De testament. În discuția noastră.
Te-am întrebat de familia lui, de testament.
N-am aflat decât după funeralii. A venit avocatul lui.
Probabil că a fost un șoc.
Da, a fost.
Am vrut să văd ce față faci.
Adică, ai lucrat acolo...
Cât ai spus? Patru luni?
De ce-ați venit?
Voiam să vorbesc cu soțul tău.
Nu e aici.
Ei bine, poate mă ajuți tu.
Mă întrebam...
Când lucrai în ture de noapte la Smile Diner,
venea după tine tot timpul?
Adică, venea și până atunci.
Da.
Da, dar era ceva stabilit?
În fiecare noapte, în anumite nopți?
Nu chiar.
Cum de a fost acolo în acea noapte?
L-am sunat să vină după mine și a venit mai devreme ca să studieze.
Ar trebui să joci la loto, Katie.
Ești o femeie foarte norocoasă.
E cumva legat de faptul că poliția l-a sunat pe Adam pentru altă declarație?
Nu ți-a spus?
Poliția nu l-a sunat.
Nu, am fost aici. L-au chemat la secție.
Am verificat după ce a plecat.
Nu există apeluri către numărul lui.
Nu are sens. Cum ar putea cineva...
să-l trimită acolo fără motiv?
Ei bine, poate au avut un motiv.
Poate nu acela la care te gândești.
Ai grijă de tine.
Mersi, Julia. Vorbim mai târziu.
Katie.
Ce voia?
Eu am sunat-o, de fapt.
Ce i-ai spus?
Nimic.
Nu așa părea.
Păreați că sunteți prietene de-o viață.
Poate dacă ai fi fost aici și dacă ai fi răspuns la telefon...
Ne-am înțeles.
- Ne-am decis că nu vei vorbi cu ea. - Nu. Tu ai decis.
Cum ai decis multe lucruri în ultima vreme.
Despre ce vorbești?
De ce nu mi-ai spus că nu poliția te-a sunat?
Cineva a vrut să fie sigur că te duci acolo, nu?
Cine ți-a zis?
Dna detectiv Chesler a trecut pe aici.
Mi-a pus multe întrebări.
Despre tine,
despre ce s-a întâmplat în acea noapte la restaurant.
Despre ce e vorba, Adam?
De unde să știu?
Cine a sunat?
- Cine te-a trimis la poliție? - Nu știu.
Am greșit, dar voiam să-ți spun.
Se întâmplă multe alte lucruri acum.
Ce alte lucruri?
Cred că sunt urmărit.
Ce?
Am mai avut senzația asta.
Azi mă-nvârteam cu mașina, în cerc.
Vedeam aceeași mașină.
Ai fost la bancă?
- Haide, am zis că n-o facem. - Nu mă aburi.
Spune-mi, ai fost la bancă azi?
Ai scos banii?
L-am observat.
Și m-am gândit... că n-ar fi o idee bună.
Să fiu sigur.
În caz că voia banii.
- N-avem de unde ști. - Ce alt motiv ar avea?
Oi fi eu paranoic.
Poate că nu mă urmărește nimeni. Nu știu.
Te-a trimis la poliție, Adam.
Ca să rămân singură aici.
Ca să apară Hayden, care încearcă să mă intimideze
și să ne facă să părăsim casa. De ce? De ce-a venit?
Probabil știe.
Te-am avertizat.
Chesler.
Bună, Tom.
Da?
Grozav.
Perfect. O clipă.
Da, probabil din ultimele patru sau cinci luni.
Căutăm cecuri încasate de pe contul lui Leonard Wellsley.
Da, pe numele ei.
Da.
Kate... Franklin.
Ascultă, poți verifica și soțul?
Numele de familie diferă.
Adam Kettner cu „K”.
Anunță-mă cât de repede poți. Mersi.
TEORIA SOCIOLOGICĂ ȘI ANALIZA CORPORATIVĂ EMPIRICĂ
Ce cauți?
Leonard n-a ascuns banii și-atât.
Banii veneau de undeva. Trebuie să fie un motiv.
Mai contează?
Julia a spus că...
dacă află că am ascuns ceva ilegal,
am putea pierde totul.
În regulă.
Și ce propui? Să-i dăm pe toți înapoi?
Nu știu.
Da. Poate.
- Cui, Katie? - Nu știu!
Am simțit mereu că nu e OK.
Eu nu mă întorc la ce-a fost.
Adam.
Poate n-avem de ales.
Întotdeauna avem de ales.
Habar n-aveam că dl Wellsley i-a lăsat casa lui Katie.
Pare cam...
exagerat.
Nu-i așa?
Ba da.
Ce-mi puteți spune despre soțul ei?
Nu l-am cunoscut.
Deci n-aveți legătură cu angajarea lui?
Ca grădinar. La casă.
Nu. Politica firmei interzice membrilor de familie să lucreze împreună.
Pacienții noștri sunt bătrâni, infirmi.
Nu putem risca astfel de distrageri.
Deci, dra Franklin a încălcat vreodată regulile?
Niciodată. Nu.
A înțeles clar importanța jobului, mai ales...
-...în cazul dlui Wellsley. - De ce?
N-ai fi zis, uitându-te la el, dar avea o sănătate cam șubredă.
Știți, Katie ținea un caiet,
un jurnal zilnic cu evidența medicamentelor.
N-aveți cumva un registru cu medicamentele lui?
Vorbiți cu doctorul lui despre asta.
Da. Dar contractul drei Franklin? Cu cât era plătită?
Da, sigur, vi-l trimitem.
Excelent. Mulțumesc. Vreau...
să vă întreb.
V-a zis ceva de o mărire?
Doamne!
A depus cecul înainte ca Wellsley să moară.
Chiar lua bani de la bietul bătrân?
Bună întrebare.
Adam?
Adam!
Drace!
Ethan.
N-au fost încasate.
Ești bine?
Cred că știu cine e.
Ce?
Leonard a spus ceva despre angajarea unui grădinar.
Cred că ți-am spus.
Un tip pe nume Ethan. Acum doi ani.
E acolo sus de multă vreme.
Am găsit cecuri pe numele lui Ethan Doyle.
Neîncasate.
Leonard a spus că, într-o zi, n-a mai venit.
Nu l-a mai văzut de-atunci.
Cineva l-a împușcat.
Te-ai uitat?
O fi sângerat până a murit.
A fost ucis.
Da. Cred că da.
Dar...
Leonard nu știa că e acolo.
Nu? Altfel, l-ar fi ajutat.
Și de ce s-ar ascunde Doyle în șopron? De ce nu... a venit în casă?
Poate că astea au vreo legătură.
Ghicește.
- Oare sunt veritabile? - Altfel nu le-ascundea, nu?
La naiba!
Poftim.
Doamne!
Dă-le încoace.
- Îmi pare rău. - Fir-ar!
Nu-i deschide.
Nu pot.
Mașina mea e în față. Știe că sunt aici.
Bine, mă ocup eu.
Deschide ușa! Mă auzi? Katie!
Deschide ușa, te rog!
Îmi pare rău. Nu e momentul.
Da, ești foarte ocupată cu acomodatul în noua casă.
Să-ți fie rușine, Katie. Cum ai putut să profiți de bietul om?
- Ce? - Știam că nu e OK.
Simțeam asta.
L-ai speriat așa tare, încât nici nu mi-a zis.
Nu!
Nu te las să pătezi numele companiei.
Dle Calvern.
O să chem poliția.
- O să fiți arestați. - Nu e momentul.
Nu s-a terminat, Katie!
Mă întorc!
O să aflu ce se întâmplă în casa asta, într-un fel sau altul!
Nu renunț! Mă auzi? N-o să-mi pierd afacerea!
De ce nu e plin?
Katie?
Katie!
Bună.
- Nu m-ai auzit? - Scuze. Făceam ceai.
Vrei?
Nu. Ți-am luat un cadou.
Un telefon nou?
Da. Unul la fiecare.
Numere noi. La cum merg lucrurile, ne-ar trebui puțină liniște.
Nu le putem păstra.
- Katie. - Adam, nu.
Avem un bărbat mort. A fost ucis.
A furat diamantele.
Cine știe ce-a mai făcut sau pe cine a rănit.
Lucrurile astea nu dispar de parcă n-ar fi fost.
- Sigur îl caută poliția. - Nu înțelegi?
Doyle a furat diamantele, a fost împușcat
și apoi a murit fără să știe nimeni.
Ca și cum ar fi căzut într-o fântână.
După doi ani, nimeni nu știe ce s-a întâmplat cu el sau cu diamantele.
Putem face ce vrem.
- Ce faci? - O sun pe dna detectiv Chesler.
- Trebuie să-i spunem... - Nu!
Stai puțin! Așteaptă. Ascultă-mă o clipă.
OK, întreabă-te: ce naiba căuta Doyle acolo?
De ce să lucreze ca un amărât de grădinar, dacă vrea să fure atâtea diamante?
Nu știu.
Casa unui bătrân care sapă buruieni
e ultimul loc în care s-ar gândi cineva să-l caute.
De ce crezi că n-a încasat cecurile?
N-a vrut să lase urme în acte.
Așa a plănuit marea lovitură.
Nimeni nu știe de locul ăsta, unde se poate ascunde cât de mult vrea.
Deși sunt sigur că împușcarea și moartea nu erau în plan.
Asta nu schimbă nimic.
Nu putem păstra diamantele.
Bine. Și cum rămâne cu banii?
Cu ei ce facem?
Cum adică?
Dacă facem asta, poliția ne va lua la ochi,
deci cum va arăta asta?
Am luat banii și i-am ascuns în bancă.
Ce vor crede?
O să le explicăm.
Le spunem că erau banii lui Leonard, plasa lui de siguranță.
Bine. Și apoi?
Ai auzit ce a spus avocata. Chiar dacă ne cred,
chiar dacă nu ajungem după gratii, putem pierde locul ăsta.
Nu ne trebuie casa asta, Adam!
Și nimic din toate astea.
Da? Cât timp ne avem unul pe altul,
ne va fi bine.
Bine?
M-am săturat de „bine”.
Nu mai e suficient.
Ți-am spus că nu mă întorc la ce-a fost.
Cum rămâne cu bărbatul ăla? Ce-ar trebui să facem?
Ne facem că plouă?
Mă ocup eu.
Cum? Cum o să faci asta?
Casa asta ne aparține.
E viitorul nostru.
Nu las pe nimeni să ni-l fure.
Totul va fi bine.
Mă ocup eu.
Ce faci?
A intrat cineva în casă.
De unde ai arma?
Adam.
- Nu. - Nu te mișca.
Trebuie să sunăm la 911.
Nu mișca!
Doamne!
Calvern.
Cum te simți, Katie?
Dna detectiv Chesler.
A naibii treabă.
A fost un accident.
Da, așa se pare.
Oricum, legea spune că e autoapărare...
Totuși, nu poți să nu te întrebi.
La ce s-o fi gândit?
De ce ar face așa ceva?
Să intre în casă?
Nu știu.
Trebuie să fi avut un motiv.
Știu că nu e vina ta.
- Ce? - Totul era OK până să se angajeze Adam.
Așa că poți să-mi spui ce se întâmplă.
Știu că nu e deloc vina ta.
Nu știu despre ce vorbești.
Știu că ai probleme cu banii.
Știu cum te poate afecta.
Știu de cecul gras primit de la dl Wellsley.
Nu înțelegi.
Nu spune nimic, Katie.
Ascultă-mă o clipă.
Pentru că...
s-ar putea să fi fost...
un împrumut...
Sau un cadou, cine știe?
Dar vreau să te pui în locul meu.
Imaginea de ansamblu.
În care, dintr-odată, totul îți pică în poală.
- Ți-am zis... - Adică...
Legistul îmi spune că bătrânul a murit în somn.
Tu mi-ai spus ultima lui dorință. Și m-am gândit: „De ce nu?”
Dar numai după ce a fost incinerat...
ai găsit testamentul.
Nu l-am găsit. Nici nu știam de el.
Nici măcar nu există cadavrul.
Nu pot nici măcar dovedi că nu a murit natural.
Îți spun, încep să fac nopți albe.
Nu i-aș face rău niciodată.
Nu mă refer la tine.
Ce?
Adam a pomenit vreodată de cineva pe nume Gaskin? Ray Gaskin?
Cunosc numele ăsta.
El a dat jaful la restaurant
și a lucrat ca om de serviciu la universitate
în timp ce Adam făcea cursuri.
- Nu e... Nu. - Bine.
E o școală mare. Poate nu s-au întâlnit.
Acum sau mai târziu...
Adam va face o greșeală. E doar o chestiune de timp.
Nu-l lăsa să te tragă după el.
Tu ai venit la mine.
Iubito.
Vor să-ți vorbească.
A naibii treabă.
- Katie! - Bună.
Am auzit ce s-a întâmplat. Ești OK?
- Te-am tot sunat. - Am alt număr.
Trebuie să vorbesc cu tine.
- Bine. Vino sus. - OK.
Iar pe dna detectiv Chesler... o crezi?
Crezi că Adam are vreo legătură cu cele întâmplate la restaurant?
Nu știu ce să cred.
Adam a avut vreo problemă cu dl Wellsley?
- Conflicte? - Nu!
Nu, nimic.
Dacă poliția crede că Adam are vreo legătură cu moartea lui,
vor căuta motivul.
Vor susține că a grăbit lucrurile.
Detesta să fie sărac.
Bine, ascultă-mă.
Dacă Chesler crede că îl poate acuza, nu va pierde timpul.
Va cere mandat și va cerceta casa de îndată.
Poate face asta?
Ar trebui să te întrebi: „Va găsi ceva?”
Trebuie să-mi promiți.
Promite-mi
că îl vei ajuta și pe Adam.
Au dispărut.
Ce?
Banii.
I-o fi luat Adam.
Asta ați găsit? Bani?
Da.
Aproape 100.000 de dolari.
În pod.
Am crezut că au fost furați, dar…
Ce v-a schimbat părerea?
Diamantele.
Ați găsit diamante în casă?
În camera de deasupra garajului.
Diamantele astea sunt la Adam?
Da.
Trebuie să-l oprești.
Ce? De ce?
Știe că ai bănuieli. De aceea a luat banii.
- Dispare și te lasă pe mâna poliției. - Adam n-ar face asta.
Ești sigură?
Trebuie să-l găsești, să-l aduci în casă și să mă suni.
- Tu nu vii? - Trebuie s-o țin în loc pe dna detectiv.
Nu vreau să facă percheziția până nu e și Adam în casă.
- Dna detectiv Chesler. - Detectiv Johnson. Ce avem?
Gunoierii din tura de dimineață au sunat la poliție.
- De cât timp e aici? - Legiștii sunt pe drum.
Le-ai luat-o înainte.
La naiba!
De ce m-ai sunat?
Era un rucsac lângă victimă.
Înăuntru era o chitanță de la spălătorie.
E cam decolorată, dar...
adresa e pe un nume dintr-un caz de-al tău.
Care e numele?
Leonard Wellsley.
Haide, Adam, răspunde.
- Unde ai fost? - Adam!
Am vorbit toată noaptea cu poliția.
Iar dimineață nu mai erai aici.
Nu lași bilet. Nu răspunzi la telefon.
- Unde ai fost, Katie? - La bancă.
Și despre asta vreau să vorbim.
- De ce ai luat banii? - Avem probleme mari.
L-am verificat pe agentul ăla imobiliar. Hayden.
Care-i treaba cu el?
De ce vrea să vândă casa asta?
Ghici ce?
Nu există niciun Mickey Hayden cu licență imobiliară.
- Ce? - Tocmai a ieșit din pușcărie.
Doi ani pentru furt de bijuterii.
- Bijuterii? - O bijuterie din centru.
N-a folosit armă.
L-a făcut din vorbe pe paznic,
apoi l-a atacat pe gardian
și i-a furat ca un hoț de modă veche.
Șaizeci de secunde, trei milioane de dolari
în diamante care n-au fost recuperate.
- De aceea a venit. - Stai, că asta nu e tot.
Poliția crede că a avut un complice care n-a fost găsit.
Vrei să ghicești?
Celălalt e împușcat în timpul jafului, apoi scapă.
Doyle a fugit cu diamantele.
Și…
doar o singură persoană mai știe de ele.
Cea care l-a împușcat.
Hayden.
Ticălosul nici măcar n-a folosit un nume fals.
- Credea că nu ne prindem? - Trebuie să sunăm la poliție.
Nu, trebuie să plecăm naibii din Dodge.
Avem destui bani de călătorie,
deci poți împacheta repede?
Mă duc să mă spăl.
Nu voiai să mă părăsești.
Ce? Nu, de ce să te părăsesc?
Schimbă-te.
Bună, Julia!
Sunt Katie.
Da, e aici, dar...
Ascultă, n-a fost el.
Unde sunt?
Nu știu.
Cheamă-l aici.
Adam?
Adam!
Sunt aici, iubito.
Dă-i drumul.
Vreau doar diamantele.
Am zis să-i dai drumul.
Am așteptat multă vreme asta.
Ce-ar fi să-mi spui unde sunt?
Într-un loc unde nu le vei găsi.
O să mă împuști, băiete?
Exact.
Dacă ți le dau, ne împuști pe amândoi.
Uite care-i treaba.
Chiar dacă mă nimerești,
arma mea se va descărca și-i va face o gaură cât capul tău.
Nu ne dorim așa ceva, nu?
Deci, hai să discutăm.
Adam!
Nenorocitule!
Adam!
Nu!
Adam!
Iubito...
Adam?
Iubitule! Te rog.
Adam.
În grădină.
Rămâi cu mine, iubitule.
Katie.
Doamne!
Vino, Katie!
Îmi pare rău.
Așază-te.
Katie, ascultă.
Trebuie să găsim diamantele înainte să vină poliția.
Înțelegi?
Numai așa putem explica tot fără ca tu să ai vreo vină.
- Adam nu i-ar fi făcut rău lui Leonard. - Katie, diamantele.
Cum m-am putut gândi la așa ceva?
A fost Hayden.
Hayden...
l-a ucis cu o supradoză.
A citit jurnalul, cel cu medicamentele lui Leonard.
Am găsit flaconul gol.
De unde știi că a fost Hayden?
Leonard îmi spunea mereu că aude pe cineva în casă,
dar niciodată...
A fost Hayden.
Cauta diamantele.
- Nu le-a găsit. - Le-ai găsit tu?
Nu înțeleg.
De ce Hayden l-a împușcat pe Doyle?
De ce n-a luat el diamantele?
Pentru că nu era așa deștept pe cât credeai.
Cât de deștept să fii ca să-ți păcălești partenerul,
să-l împuști înainte să vină poliția,
și să pleci cu trei milioane de dolari în diamante?
Între timp, mai faci și doi ani de închisoare.
Nu ți-am spus niciodată cât valorează diamantele.
- Ce faci? - OK, mi-am plătit datoriile.
Am fost zece ani avocat din oficiu.
De unde crezi că am dosarul lui Hayden?
Știu că era un idiot.
Dar l-am crezut.
Aveam o înțelegere, dar bineînțeles că a dat-o în bară.
I-am negociat pedeapsa la doi ani.
Am aflat că Doyle lucra pentru Leonard.
Dar ce n-am reușit să aflu a fost locul în care era acesta.
De fapt, Doyle era mort.
Ai ajutat la uciderea lui Leonard?
N-am nicio legătură cu asta, da? Hayden a fost. Și-a pierdut răbdarea.
A vrut să grăbească lucrurile, dar a trebuit să fac rapid niște manevre
ca să-l acopăr.
Testamentul.
Nu e real, nu-i așa?
E real îndeajuns.
Dacă nu-l contestă nimeni, mai contează?
Leonard ți-ar fi dat casa dacă ar fi fost în viață,
dar nu asta e ideea.
Acum trebuie să-mi spui unde sunt diamantele.
Nu știu.
Katie.
Adam le-a ascuns.
Habar n-am unde sunt.
Nu ți-aș spune chiar dacă aș ști.
Asta mi-a plăcut la tine.
Nu banii au contat.
Sunt sigură că vor apărea.
Așa se întâmplă mereu.
- Katie? - Dna detectiv?
Sunt Julia Byron-Kim.
Avocata drei Franklin.
Dnă Byron-Kim,
veniți mai în față, cu mâinile la vedere.
Lăsați-mă să vă explic în numele clientei.
Arată-mi mâinile. Acum!
În regulă.
Dnă detectiv, ascultați-mă...
Stai pe loc.
Ești bine?
Ești bine, scumpo. Ești bine.
Haide.
Să plecăm de-aici. Haide.
Sunt detectiv Chesler.
Solicit întăriri și o ambulanță
pe str. Queens, nr. 127.
PATRU LUNI MAI TÂRZIU
Katie.
- Bună! - Dna detectiv.
Scuze, dar am bătut la ușă.
Scuze, eram...
cu gândurile aiurea.
Un cedru tânăr.
Frumos loc.
- Mult soare. - Da, așa cred.
- Mă bucur să te văd. - Și eu.
Ești frumoasă.
Mulțumesc.
Da.
Ne merge bine.
Am venit să te anunț că acest caz a fost oficial închis.
Mickey Hayden și Julia Byron-Kim sunt singurii suspecți.
Copilul tău nu va afla când va fi mare că tatăl lui a avut cazier.
Mulțumesc, dnă detectiv.
Am cercetat locul ăsta de vreo șase ori,
de sus până jos.
Tot nu-mi dau seama.
Nu mi-a zis.
Chiar nu știu unde a ascuns Adam diamantele.
Îmi pare rău. Aș fi vrut să știu.
Ai grijă de tine, Katie.
Și dumneavoastră.
Subtitrarea: Dan Butuza