Raniere a avut reuşite fără precedent
în istoria psihologiei sau a potenţialului uman.
A cuantificat structura trăirilor,
natura trăirilor,
felul în care oamenii se limitează sau se autodepăşesc
cu ale lor trăiri.
La ESP îi învăţam pe oameni să îşi controleze trăirile.
După un şir de evenimente,
îi găsim însemnătatea, care ne trezeşte anumite trăiri,
astfel că alegem felul în care reacţionăm în funcţie de însemnătate.
Poate că nu ne dăm seama de asta, dar noi alegem cum reacţionăm.
Făceam exerciţii cu oamenii
ca ei să aibă control asupra acelor alegeri.
Dacă se întâmplă ceva şi simt impulsul de a mă înfuria,
pot ceda impulsului şi pot începe să urlu la tine
sau pot ignora impulsul în cauză.
Deci îmi pot alege trăirile.
Pot sta aici, în faţa voastră, zicând:
"Sunt foarte furioasă ! Nu mai rezist ! Situaţia e inacceptabilă !"
Sau nu.
JURĂMÂNTUL
STIMULI ŞI REACŢII
Procesul împotriva presupusului lider de sectă Keith Raniere
intră în a doua săptămână astăzi.
Raniere e acuzat, printre altele,
de trafic de carne vie şi de şantaj.
Situaţia e greu de digerat.
E un proces de lungă durată şi n-am apelat la un specialist.
M-am gândit că m-ar ajuta să discut totul pe îndelete.
Toate sunt ale lui Keith.
Nu voia să aruncăm scrierile lui.
Când am creat programa cursului intensiv,
el a făcut schemele astea pe podeaua casei mele.
Evenimentul A cauzează evenimentul B în trecut.
Viitorul.
Nu avem nimic de-a face cu evenimentele din trecut.
Nu ştiu care-i mesajul, dar a laminat schema.
Aici este programa creată în 20 de ani.
Dacă voi sunteţi aici,
consideraţi că există o variantă optimă a voastră ?
Ideea era că omul avea o abilitate foarte specială,
abilitatea de a crea schimbări comportamentale.
El voia să facă din asta o ştiinţă,
aşa că informaţiile trebuiau să fie reproductibile,
verificabile, uniforme, măsurabile.
Apropo, improvizez totul. Îmi imaginez situaţia.
Dar nu perfectase teoria.
A creat o idee, pe baza căreia a creat câteva concepte,
pe care mi le-a predat mie.
Keith şi Nancy, ora 06:02.
Ce înseamnă responsabilitatea ?
- Responsabilitatea este... - Vreau un răspuns simplu.
Raportul cauză-efect.
Participarea noastră în raportul cauză-efect.
Ceva ce poţi influenţa.
Credea c-o să avem nevoie de doar 20 de module.
Eu am creat 2 000 de module pentru programa ESP.
Sunt conceptele lui Keith, dar eu le-am ordonat.
Când eram la începutul carierei profesionale,
am început să analizez cu adevărat conexiunea minte-trup.
Cu cât am învăţat mai multe, cu atât mai nepregătită mă simţeam.
Mereu m-a fascinat puterea pe care o are mintea asupra corpului.
Aţi auzit povestea femeii de 55 kg care a ridicat
maşina de două tone sub care credea că se afla copilul ei ?
Oamenii au resurse incredibile.
Putem produce rezultate fără precedent în circumstanţele potrivite.
Mereu mi-am dorit să aflu limitele modelului nostru.
Voiam să abordez durerea cronică, tulburările alimentare etc.
Keith, a zis că, înainte să ajutăm oameni cu tulburări,
ar trebui să începem cu oameni sănătoşi
care vor să schimbe tiparele comportamentele care le stau în cale.
Dar oamenii cu anumite probleme ne întrebau dacă-i puteam ajuta.
Aşa l-am cunoscut pe Marc Elliot.
Am început să am ticuri la cinci ani.
Primul a fost clipitul.
În liceu, sindromul Tourette s-a agravat mult.
Îl pot descrie în felul ăsta. Te mănâncă, te scarpini.
Sindromul Tourette este acea mâncărime foarte enervantă.
Iar ticul este scărpinatul.
Nu sunt posedat de diavol, nu-mi mişcă nimeni gura.
Eu o controlam. Doar că-i foarte greu să nu te scarpini.
Poponar !
Am încercat diferite tratamente.
Am încercat medicamente neuroleptice, antipsihotice,
care aveau efecte secundare oribile. Eram letargic, adormit.
Te transformă într-un zombi.
La un moment dat, am decis să renunţ la ele, să-mi văd de viaţă.
Nu aşteptam un remediu. Din contră.
Ştiind că nu mă pot opri,
pot avea o viaţă mai bună doar dacă lumea mă acceptă aşa.
Apropo, sufăr de sindromul Tourette.
Când mă văd, oamenii fac multe presupuneri despre felul meu de a fi.
Aveam 24 de ani şi le vorbeam oamenilor despre compasiune.
Era un vis devenit realitate, la suprafaţă.
Dar nu aveam linişte sufletească.
Apoi am aflat de ESP.
Încep cu o precizare crucială. N-am mers ca să scap de Tourette.
Nu m-am gândit nicio secundă
că aceste cursuri mi-ar putea afecta starea.
Salutare ! Rămâneţi în picioare !
Nancy a intrat şi m-a ales ca exemplu pentru analiza fricii.
Analiza fricii înseamnă găsirea rădăcinii fricii.
Aţi avut o experienţă cândva,
nu aţi ştiut cum să o percepeţi şi aţi devenit temători.
Trebuie să te gândeşti ce frică vrei să analizezi.
Nu ştiu de ce, dar am zis că, poate, mă tem să pierd sindromul Tourette.
Cu şase zile mai devreme, dacă mi-ar fi spus cineva
că poate mă tem să-mi pierd boala,
aş fi lovit sau aş fi înjurat acea persoană.
Dar am analizat teama. Nu mă temeam că aveam să-mi pierd boala,
ci mă temeam că n-aveam să mai fiu special.
Am început să nu mă mai consider victimă în raport cu boala.
Dacă ai putea afla ce anume îţi cauzează mâncărimea,
oare s-ar schimba totul ?
Cu cât am analizat ideea asta mai atent,
cu atât mai mult a scăzut intensitatea mâncărimii.
Îmi aduc aminte că eram în gară.
M-am dus în mijlocul mulţimii şi am stat nemişcat.
Eram ca toţi ceilalţi.
Nu mai fusesem în ipostaza asta.
Acum e timpul să vă prezentăm un om incredibil.
El a inspirat mii de oameni. Marc Elliot !
Vă mulţumesc. Trăind cu sindromul Tourette,
am avut ocazia să văd cum este să fii mult mai diferit decât ceilalţi.
În 2010, am cunoscut un savant şi filozof american.
Îl cheamă Keith Raniere.
El a creat cursurile care mi-au oferit puterea să înving sindromul Tourette.
Din câte ştiu eu, nimeni n-a mai reuşit asta.
Sunt aşa de circa patru ani.
De asta le sunt atât de recunoscător
lui Keith, lui Nancy şi celor de la NXIVM.
Nu pentru că aş fi îndoctrinat...
Primii 20 de ani ai vieţii mele au fost groaznici.
Ce poţi simţi faţă de persoana care ţi-a oferit oportunitatea
să îţi creezi o viaţă aşa cum nici n-ai visat ?
Când lucram cu cei cu Tourette,
cred c-am învăţat cel mai mult.
El e Marc. Marc s-a oferit să ne arate ce înseamnă furia.
Îţi spun ce vreau de la tine...
Când a venit Marc la ESP, l-am studiat o săptămână.
Vă stă tare bine în portocaliu.
Stătea şi se întreba care era cel mai urât lucru pe care-l putea spune.
Când ne-am cunoscut, a zis "scârbă, scârbă".
Când a cunoscut-o pe Clare Bronfman, a zis "bogată, bogată".
Clare a plătit cercetarea,
dar a fost ideea lui Marc să lucrăm cu alţi bolnavi de Tourette.
Bună ! Eu sunt Nancy.
Când am început să lucrez cu oameni cu sindromul Tourette,
nu m-am interesat foarte mult despre boală.
N-am vrut să capăt prejudecăţi.
Am purtat o conversaţie de 20 de minute cu Keith
despre cum i-am putea ajuta.
Mi-a zis să utilizez toate lucrurile pe care le-am învăţat la viaţa mea.
"Fără reţineri !"
- Ai vreo preocupare ? - Dacă am preocupări ?
Mă gândeam zilele trecute că n-o să aibă niciun efect.
- Asta te preocupă ? - Da.
Vreau să văd rezultatul final.
Nu poţi afla rezultatul final decât la capătul procesului, corect ?
M-am axat pe multe lucruri, în special pe convingeri.
I-am făcut să creadă în importanţa relaţiei minte-trup.
O să facem un exerciţiu de explorare.
Se numeşte explorare a înţelesului.
O să te întreb ce înseamnă anumite spuse ale tale.
De multe ori, dacă există neconcordanţe la nivel de înţeles,
apar problemele care ne limitează.
La ESP, excelam
la fragmentarea relaţiei stimul-reacţie.
De exemplu, vi s-a întâmplat vreodată să auziţi
un anumit ton în vocea mamei şi să-l asociaţi cu ocara ?
Ulterior, când auziţi acelaşi ton în vocea altcuiva, vă panicaţi.
Dacă puteţi rupe legătura dintre declanşator şi problemă,
atunci, nu v-aţi mai panica şi aţi uita acea predispoziţie.
În cazul sindromului Tourette, aflam care era impulsul
şi apoi disociam stimulii şi reacţiile până exista control.
Ce vrei să spui când spui că simţi nevoia să clipeşti ?
Când îmi simt ochii uscaţi, clipesc. Nu e o senzaţie diferită.
Nu. Dar uneori...
- Strâng tare din ochi. - De unde ştii când să faci asta ?
Ai zis că simţi ceva aici. Acum ce simţi ?
Am aceeaşi senzaţie, dar e mai puţin intensă.
Nu mai simt nevoia să mă manifest. Mă rog, o simt, dar o pot controla.
Nu am observat că am acelaşi impulsuri...
- Dar sunt mai puţin intense. - Mult mai puţin intense.
Putem continua, dar te-ai descurcat excelent azi.
E incredibil. Chiar nu credeam c-o să aibă efect.
Am avut rezultate incredibile.
Dar lumea încă ezită să ni le recunoască.
Când soluţiile convenţionale nu dau roade,
poate că e bine să apelezi la cele neconvenţionale.
N-am testat asta în dublu-orb, dar adevărul este
că uneori e bine să apelezi la ceva unic.
Rezultatele au părut foarte concrete.
Întrebarea nu este dacă putem ajuta oamenii.
Ştim că, atunci când începem să lucrăm cu cineva,
sindromul Tourette devine o problemă cu rezolvare.
Cine este Isabella ?
Încerc să-mi găsesc... Am putea face o pauză ?
Nu ştiu dacă-i indicat... Isabella este...
Oamenii cu sindromul Tourette pe care i-am ajutat,
dacă vor...
Dacă vor să vorbească despre experienţa lor cu noi, e treaba lor.
Unii oameni au crezut că acest studiu va fi colacul de salvare
al companiei, fiindcă arăta o transformare incredibilă.
Toată lumea de la NXIVM s-a schimbat radical,
dar nu se vedea fizic.
Asta cred că arăta cât se poate de clar că aveau instrumente complexe.
De fiecare dată simt nevoia să mă lovesc...
Sindromul Tourette mi-a pus mari probleme încă de la 5-6 ani.
Lucrurile sunt complicate de tulburarea obsesiv-compulsivă.
Din cauza OCD-ului, arunc farfuriile în aer, chiar dacă au mâncare pe ele.
Aveam toate impulsurile posibile. Ţipam,
mă loveam, loveam diferite lucruri.
Are unele dintre cele mai grave ticuri din câte am văzut.
Le-aş oferi copiilor cu ticuri rezistenţă. Ştii ce înseamnă asta ?
Înseamnă capacitatea de a nu se lăsa doborâţi de ticurile lor.
- Sunt rezistentă ! - Da, mi-e clar.
În copilărie, am fost tare optimistă.
Sinceră să fiu, am presupus c-o să mă vindec într-o bună zi.
Chiar mă iubeşti !
Condiţia mea s-a agravat din nou în ultimul an de facultate.
În acel moment, aş fi încercat orice.
- Bună ! - Bună ! Nancy.
Isabella, îmi pare bine.
Te temi să rămâi fără el ?
Nu. Îmi doresc asta din tot sufletul.
Nancy a vorbit cu mine şi cu mama
şi apoi am coborât şi am făcut prima şedinţă.
Am atâtea pe cap, încât ticurile nu pot fi simultane cu altceva.
Când sunt copleşită, aştept să treacă ticul
ca apoi să mă concentrez pe ce am de făcut. Dar nu-mi iese mereu.
Aşa că petrec ore în şir ca să duc un tic la capăt.
- Trebui să termini ticul ? - Da. Nu le pot lăsa aşa.
În a treia zi a prins contur schimbarea mea de perspectivă.
Am analizat primul moment când am avut ticuri.
Eram în clasa a treia şi am simţit nevoia să-mi dreg glasul.
Am făcut-o şi apoi am tot simţit nevoia să o fac.
Atunci mi-a dat seama că, poate, am avut acea senzaţie
şi am ales să reacţionez astfel,
pe când altcineva ar fi putut ignora complet acea senzaţie.
Poate că trupurile sunt incomode.
Eu am reacţionat aşa, dar cum era să mă fi abţinut ?
Aşa că sindromul Tourette a părut o alegere.
Nu mă mai gândisem la asta.
Nu-mi mai trecuse prin cap posibilitatea asta.
Asta a schimbat totul.
Mereu am simţit...
Mereu am simţit că trupul m-a trădat la şapte ani
şi n-am putut să-l iert.
Dar e posibil să mă fi trădat mintea.
Mă simt mai stăpână pe mine. Încă mai simt impulsurile,
dar par mai puţin intense.
Aseară am vorbit cu tata vreo 20 de minute.
I-a zis mamei c-a fost minunat să poarte o discuţie fluentă cu mine.
"Nu s-a blocat, nu s-a întrerupt."
Pe o scară de la unu la zece,
OCD-ul meu era de 10 sau de 12, nu de 11.
Prefer numerele pare. Scuze.
Acum aş spune că este de unu sau de doi. E mult mai bine.
Probabil că-i de unu. Nu trebuie să fie un număr par.
Mai am ticuri din când în când, dar sunt suficient de rare
ca să pot spune că n-am ticuri.
Nu cred c-o să mai spun oamenilor că sufăr de sindromul Tourette.
Îi eram foarte recunoscătoare lui Nancy. Eram tare fericită.
Mi-au schimbat viaţa.
O să le fiu mereu recunoscătoare.
Asta n-are legătură cu motivul plecării mele.
DECEMBRIE 2017
O grupare secretă a stârnit controverse în zona capitalei.
Am aflat astăzi că anumite membre ale grupării au fost marcate
cu iniţialele fondatorului.
Se întâmplă lucruri mult mai periculoase decât credeam.
Ştiam că se întâmplă lucruri ciudate,
dar le justificam.
Bună ! Voiam să văd ce faci.
Eşti bine ? Când te întorci ?
Chiar par îngrijoraţi. La dracu' !
Bună, Isabella ! Nu ştim nimic de tine.
Justin şi Marc te caută. Am început să ne facem griji.
Nu le-am răspuns.
Apoi m-a întrebat altcineva dacă pot vorbi.
Bună ! Îmi pare rău. A fost o săptămână nebunească.
Aşa se pare.
Am auzit c-ai fugit în toiul nopţii.
Am făcut rost de informaţii care m-au alarmat.
Acum evaluez situaţia
şi Albany nu părea locul ideal pentru a face asta.
Cine crezi că sunt ? Cu ce crezi că mă ocup ?
Te iubesc mult, Marc. N-are nicio legătură...
Ba are legătură, scumpo.
Nu ştiu ce s-a întâmplat. Sunt nespus de trist.
Şi eu sunt tristă. Am aflat informaţii...
Unele femei şi-au făcut un marcaj ca să întărească relaţia dintre ele.
Nu, nu !
Femeilor li s-a spus că îşi vor face un tatuaj,
dar nu s-a vorbit despre...
- Şi dacă nu-i adevărat ? - Şi dacă este ?
Dacă era adevărat, Isabella, ar fi încălcat legea.
Se numeşte atac.
Da, ştiu. De aia sunt alarmată.
De aia am plecat din Albany.
Nu cred că înţelegi ce faci.
Ce fac ?
Te încrezi în oameni care nu sunt foarte sinceri cu tine.
Şi eu sunt neputincios. Sunt foarte trist.
Marc, şi eu sunt foarte tristă,
dar poate ar fi indicat să evaluezi sinceritatea celor din jurul tău.
Trebuie să alegi în cine ai încredere.
Eu şi Nancy te-am ajutat cum n-a reuşit nimeni altcineva s-o facă.
Acum spui că n-ai încredere în mine.
- N-am zis că n-am încredere în tine. - Ba da.
Te încrezi în oameni distrugători.
Ştii că asta ţi-ar putea declanşa sindromul Tourette ?
Pe al meu sau pe al tău ?
Ajutarea celor cu sindromul Tourette...
O să înţelegi într-o zi să sunt nişte minciuni, Isabella.
Marc, mă rog la Dumnezeu să nu fie adevărat. Sincer.
Te asigur că nu este adevărat.
O să continui să ajut oamenii cu Tourette.
Ştii că avem cele mai bune rezultate din lume.
O să închid şi nu vreau să o iei ca pe o insultă.
Ţin foarte mult la multă lume.
N-are nicio legătură cu oamenii.
Situaţia n-a fost bine gestionată.
Numai bine, Isabella.
Fost membru NXIVM
Mă bucur mult să te văd. Am luat vin şi biscuiţi Oreo.
Am tot fost sunată.
Marc este inteligent. Mulţi sunt inteligenţi...
Îl ştiu pe Marc din 2004, de pe când avea o formă gravă de Tourette.
Înainte să demisionez, am vorbit cu Marc.
"În ce circumstanţe ai părăsi ESP ?"
"Ai face-o dacă Keith ar fi condamnat pentru deturnare de fonduri ?"
A zis că asta ţine de tribunale.
"Bine... Ce ai face dacă ar fi condamnat pentru viol ?"
Mi-a răspuns: "Scap oamenii de sindromul Tourette."
"Schimb viaţa oamenilor."
"N-o să plec niciodată din ESP."
Keith este un deschizător de drumuri.
Cred că este foarte inteligent şi are capacitatea să ajute oamenii.
Mulţi oameni spun: "Marc, de ce nu-ţi vezi de drumul tău,"
"de ce nu ajuţi singur bolnavii de Tourette ?"
Nu-i atât de simplu
din cauză că totul este acum asociat cu o sectă sexuală.
Orice aş face pe viitor, o să fiu atacat pentru asta.
Din cauză că nu sunt dispus să mă dezic de Keith Raniere,
mereu voi fi dispreţuit.
Bună ! Ce faci ?
Singurul mod în care voi mai putea ajuta oamenii cu sindromul Tourette
este scoaterea la iveală a acestei nedreptăţi.
Un deţinut dintr-o închisoare federală.
Raniere.
Salut, Keith ! O să facem tot posibilul.
- Bună ! - Ce faci ?
Bine. Tu ? Eu sunt Nancy.
Bună, Nancy ! Îmi pare bine.
Mă bucur mult că am ocazia să discut cu tine...
Motanul meu e... Şoarece, hai încoace !
Pe motanul tău îl cheamă Şoarece ?
Da. Stai să ţi-l arăt.
- E sfinx ! - E foarte simpatic.
Cred că vrea să-mi fie alături.
Ai avut parte de sprijin ?
De la un profesionist, nu.
Care-i părerea ta despre situaţia prin care ai trecut ?
Keith, la început, a fost amabil.
Dar a devenit tot mai autoritar odată cu trecerea timpului.
Dar nu m-am gândit niciodată să plec.
Îl consideram un om dificil.
E important ca oamenii, când privesc înapoi, când analizează o experienţă,
să considere că au trei identităţi.
Identitatea de dinainte, când lipsea ceva din viaţa lor.
A doua identitate e omul care simte că a găsit un lucru minunat.
Atunci ai parte de prieteni, de o comunitate,
totul este frumos.
Când acea lume devine istorie, îţi cauţi din nou identitatea.
Te poţi regăsi analizându-ţi prima identitate,
dar întrebându-te de ce ai fost vulnerabilă
la aceste tactici autoritare.
Când Keith părăsea ţara,
mă trezeam foarte liniştită dimineaţa.
Şi mă întrebam ce-i cu mine.
"Ai o viaţă frumoasă datorită lui."
"Ce-i cu tine ?"
E o situaţie în care un om din exterior
pare să-mi spună lucruri pe care le ştiu deja.
11 mai 2009, Keith se exprimă după şedinţă.
Pe viitor, dacă vorbesc, lasă-mă să vorbesc.
- Îmi pare rău. - Şi vii cu precizarea la final.
Putem învăţa din orice situaţie.
Eram îngrozită de Keith.
Când eram într-o şedinţă cu alţi oameni, mă ignora complet.
Mă corecta la orice greşeală.
Voia să mă simt neputincioasă.
Nu vorbeam în prezenţa lui.
Dar mereu doream aprobarea lui.
M-a făcut să redevin dependentă de aprobarea cuiva, a lui.
Când aveam şase ani, învăţătoarea i-a chemat pe ai mei la şcoală.
I-a spus mamei că eram dislexică.
Am considerat că trebuia să-mi fie ruşine de asta.
Nu m-am descurcat bine la şcoală în primii ani,
iar mama obişnuia să-mi spună "prostuţa ei".
Obişnuia să spună: "Dacă s-ar da note de zece pentru cât eşti de drăgălaşă,"
"ai lua zece de fiecare dată. Toată lumea o adoră pe Nancy."
Mereu căutam să fac lucruri ca s-o fac fericită.
Aşa am devenit omul care face tot posibilul pentru aprobarea celorlalţi.
Keith ştia că aveam nevoie de aprobare,
aşa că nu mi-o oferea niciodată.
Cu cât era mai rece cu mine, cu atât munceam mai mult.
Dacă nu mă comportam aşa cum dorea el,
îmi spunea că sunt imorală sau slabă.
Cred că aşa m-a convins Keith să-i fac mereu pe plac.
Mereu mă făcea să simt că nu eram îndeajuns de bună.
Am pregătit camera asta după ce m-am întors acasă.
Toate tablourile sunt înainte de ESP,
fiind creaţii născute din creativitate pură, din curiozitate pură.
După ce am lucrat cu Nancy m-am apucat de ăsta.
Cred că atunci am încetat să termin tablourile.
N-am mai pictat cu adevărat din 2015.
De ce punem accent pe stări ?
Ca să ştiţi că frâiele sunt la voi. Când vă simţiţi trişti,
e o alegere de care vă minţiţi că nu sunteţi responsabili.
Vă prefaceţi că nu aveţi de ales în acel moment
sau vă place tristeţea.
Când am lucrat iniţial cu Nancy,
am început să văd alegerile într-un alt mod.
Începi să vezi că poţi face orice
în situaţii de zi cu zi în care oamenii se simt neputincioşi.
Dar apoi începi să te întrebi cum ai permis cutare lucru.
Cum să fie vina ta ?
Am tot cedat tentaţiei recent.
E foarte frustrant fiindcă ştiu că mă pot opri.
Dar e greu.
Mi-era teamă de tot ceea ce ţinea de sindromul Tourette
fiindcă totul era pus pe seama deficienţelor tale.
Ştim cum ar trebui să fim, cum vrem să fim,
starea noastră perfectă în comparaţie cu starea noastră actuală.
Dacă vă ascultaţi trupul, vă încălcaţi principiile morale.
Nu voiam să mai am ticuri
fiindcă ele însemnau că eram o persoană groaznică.
Nu ştiu dacă-i corect să spun c-am fost mai emotivă.
De vină o fi renunţarea la medicamente.
Am fost presată să renunţ la medicamente.
Am luat vreo 40 de medicamente de pe la zece ani.
Sevrajul e o experienţă pe care n-o doresc nimănui.
Mă simt foarte anxioasă. Nu pot dormi, nu pot mânca.
Abia ce am vorbit cu Marc.
Mi-a zis că-i bine că trupul meu reacţionează astfel,
fiindcă se adaptează.
Nu mă simt bine, dar probabil că-mi este bine.
Când am renunţat la ticuri, multe alte lucruri s-au agravat.
Mi s-a înrăutăţit OCD-ul, mi-era foarte greu.
Luam legătura cu Nancy sau încercam să discut cu Marc,
dar toată lumea mă întreba de ce alegeam să fac asta.
La un moment dat, Nancy mi-a zis în privat:
"Nu faci decât să cauţi atenţie."
Când mi-a zis asta, m-a îngrozit.
Nu voiam să caut atenţie. Nu voiam să fiu imorală.
Aşa că m-am retras în sinea mea.
Da, am renunţat la ticuri.
Dar am început să sufăr în alte feluri.
După circa un an în NXIVM, personalitatea ei s-a schimbat profund.
Era controlată de alţii, îşi pierduse vocea.
- Ni te alături ? - Mănânc în picioare.
Vreau să te întreb ceva, dar nu vreau să vorbim aşa, te rog.
Pe parcursul studiului era furioasă. De ce erai furioasă ?
Programa te depreciază fără ca acest lucru să fie clar.
Marc mi-a propus să fiu pedepsită pentru ticuri.
I-am zis că nu vreau. "Dar am face-o cu iubire."
Ce fel de pedeapsă ?
Nu ştiu. Trebuia să pot fi trasă la răspundere
dacă nu făceam lucrul pe care spuneam că vreau să-l fac.
Ce ai făcut ?
Oamenii alegeau diferite lucruri.
Fizice, mentale ?
Ar putea fi orice. Vrei să-ţi spun sau nu ?
Dă-mi un exemplu. Tu ce ai făcut ?
Se poate...
Unii alergau 1,6 km zilnic, alţii nu mâncau toată ziua.
Sunt curios. Lipsa amabilităţii
se voia a fi un stimul ca tu să faci ceea ce nu voiai să faci ?
Nu contează ce vrei să faci, contează ce vor ei să faci.
Dar te fac să crezi că tu vrei asta. Aşa te distrug.
Cu cât tragi mai mult de tine, cu atât mai greu îţi este. Aşa te ţin la ei.
În cadrul ESP, mulţi dintre noi ne-am stabilit obiective,
dar ni s-a părut greu să ne ţinem de ele în lipsa consecinţelor.
O femeie mi-a zis:
"Am o obsesie cu două cifre, opt şi nouă."
Cu ce te limitează asta ?
"Întârzii mereu pentru că trebuie să fac totul"
"de 89 de ori sau de 98 de ori."
Aşa că i-am izolat stimulul.
I-am zis că trebuia să facă ceva fizic
pentru a depăşi obsesia pe moment.
Mi-a cerut un exemplu. "Poziţia scândură."
Poziţia scândură. Staţi drepţi.
Dacă nu vă respectaţi trupul,
dacă sunteţi impulsivi, daţi dovadă de lipsă de caracter.
Ce este caracterul ?
Caracterul înseamnă victoria împotriva trupului şi a trăirilor
de dragul unui principiu abstract.
Dacă ai un obicei foarte prost, n-ai de ce să renunţi la el.
Aşa că trebuie să existe o parte negativă.
Ne schimbăm doar dacă schimbarea e mai uşoară decât rămânerea la fel.
Dacă nu eşti dedicat consecinţelor,
n-o să renunţi niciodată la viciu.
Asta fac eu la centru.
E bine ?
Gata ! Nu mai filmaţi baba.
- Unde te-ai dus ? - Albany.
În perioada petrecută acolo, departe de casă,
să le dea Domnul sănătate tuturor celor implicaţi,
ţi-ai recâştigat sănătatea.
Poţi avea toţi banii din lume. În lipsa sănătăţii, n-au valoare.
Mai ştii când ne-am văzut prima dată după ce am făcut tratamentul ?
Îmi aduc aminte. Când ai venit acasă şi am trecut una pe lângă cealaltă,
am aşteptat să-mi dai câteva palme.
Când ne atingeam, aveam rutina noastră.
Aşa c-am aşteptat s-o faci. M-am întors,
te-am văzut îndepărtându-te şi m-am bucurat.
Era o vreme când n-o puteam atinge.
Acum...
Voiai să te asiguri.
Nu pot înţelege cum au reuşit.
Ne-au ajutat să vedem sindromul Tourette cu alţi ochi.
Dar a fost foarte greu.
Lumea spune: "Ai avut sindromul Tourette !"
Asta era replica preferată.
Cuvintele cheie sunt "ai avut".
Partea bună este că simptomele tale s-au diminuat sau au dispărut.
Ai căpătat abilităţi noi datorită NXIVM.
Consider că te pot face mai productivă, mai eficientă.
Sunt lucruri bune. Ai avut numai de câştigat.
Nu crezi că există efecte secundare ?
Sunt convins că există. Dar cele întâmplate acolo au avut
efectul ăsta asupra surorii tale.
La câte medicamente lua, ne temeam pentru longevitatea ei.
Sunt de acord cu voi.
Dar, când veneam acasă,
voi nu ştiaţi cât de greu îmi era. Îmi ziceaţi să mă angajez.
Nu conta cât de mult progresasem.
Îmi spuneaţi că eram în urmă.
La fel ca la ESP, nu simt că am de ales aici.
Am învăţat că nu se întâmplă nimic dacă nu avem aşteptări.
Nu ştiţi cât de mult am tras de mine ca să ajung aici.
Sunt mai bine, dar mediul de acasă nu-mi este benefic.
O să mă ridic.
Sunt defensivă, fiindcă sunt furioasă.
E o idee bună, da.
Nu ştiu care-i treaba, Mer.
Toate lucrurile rele făcute de Keith şi de conducere sunt de condamnat.
Dar asta nu schimbă faptul că ea a reuşit să îşi revină
doar pentru că a început să creadă că îşi putea reveni
şi că a avut sprijinul unor oameni care ţineau la ea.
Nu pot crede că poţi separa lucrurile în felul ăsta.
Mă înfurie foarte tare gândul că cei puternici au profitat
de cunoştinţele lor şi de poziţia lor.
Nu le găsesc scuze. Au fost duplicitari.
Dar au făcut şi bine. Şi binele se vede.
Oamenii n-au rămas cu forţa în NXIVM sau în DOS.
Au rămas fiindcă erau convinşi că făceau lumea mai bună
prin acţiuni concrete.
Studiul despre Tourette a fost fascinant.
Dezvoltarea personală e greu de măsurat.
Dar e clar c-au ajutat oamenii cu Tourette. Se vede schimbarea.
Întrebarea este dacă acest grup face bine.
Dacă face bine, cum eu cred că face,
nu cred că juriul va dori ca guvernul să-l distrugă.
Eu nu cred nimic din asta.
Există studii care arată că terapia cognitiv temperamentală
poate fi foarte eficientă la cei cu Tourette.
E posibil ca Nancy să fi putut folosi anumite tehnici
pentru a îmbunătăţi starea câtorva oameni.
Dar asta n-are legătură cu Raniere sau cu învăţăturile NXIVM.
Consider că NXIVM era un grup periculos
fiindcă folosea instrumente psihologice pentru manipularea membrilor.
E foarte trist pentru că unii oameni care au ajuns
în acest "studiu" erau foarte vulnerabili.
Erau disperaţi să poată trăi cu această boală foarte complicată.
Şi au avut şi mai mult de suferit.
Erau foarte presaţi să se facă bine
ca imaginea companiei şi a lui Keith să fie mai bună.
E imoral să faci asemenea experimente pe oameni.
Le-am zis părinţilor aseară că vin aici.
Prezenţa la proces mă va ajuta să pot închide acest capitol.
Mi-a luat multă vreme să înţeleg
că probabil s-a ales cu stres posttraumatic.
A fost un soi de înţelegere cu diavolul. Ne-am băgat în asta de bunăvoie,
deşi ştiam că existau lucruri ciudate în spatele cortinei.
Am fost dispuşi să ne asumăm riscuri pentru a o ajuta pe Isabella.
Şi am crezut că avea să fie protejată de Nancy,
care are două fiice.
Bună !
Avea un obicei. Când veneam acasă de la o petrecere,
trebuia s-o trezesc pentru a vedea c-am ajuns acasă.
Şi mă mirosea
ca să vadă dacă fumasem sau dacă băusem.
Făcea aşa. Se trezea ca să mă miroasă.
Într-o zi, eu şi Lauren ne-am prăjit bine
şi am venit acasă. Şi Keith era la noi.
Serios ?
- Da. - După ce a absolvit Lauren ?
Da. Era la început. Nici nu cred că apăruse ESP.
A luat fiinţă în vara aia.
Mama începuse să se documenteze despre strategii parazitare.
Când eu şi Lauren făceam prostii,
ne spunea "sunteţi ca nişte paraziţi".
"Ce naiba vrei să spui ?"
Erau tare supărate pe mine.
Cine-i persoana asta ? Ce te învaţă ?
Încercai să ne ţii în frâu cu nişte strategii noi.
Mereu mi-am dorit să fiu o mamă bună.
Evident.
De asta am făcut toate lucrurile astea, de asta te-am urmat peste tot.
Sunt eu, Sarah.
Eşti o ruşine pentru mamele de pretutindeni
dacă nu te implici, dacă nu deschizi ochii, Nancy.
Fiica ta, care mi-a fost bună prietenă,
s-a folosit de relaţia ei cu mine ca să mă implice într-o minciună.
Normal că sunt furioasă, fir-ar să fie !
Asta se întâmplă în compania ta, sub nasul tău.
Cum poate un om care a creat ceva atât de frumos
să facă ceva atât de îngrozitor ?
Când mi-am angajat avocatul, mi-a zis că cei judecaţi alături de Keith
vor ajunge după gratii.
"Trebuie să pledezi vinovată."
"Trebuie să-ţi convingi fiica să facă la fel."
Am încercat să separăm acuzaţiile,
ca infracţiunile sexuale să rămână într-un caz,
iar celelalte să facă obiectul altui caz,
fiindcă sunt infracţiuni foarte diferite.
Dar au decis să ne judece pe toţi la un loc.
Cred că m-au arestat ca eu şi Lauren să ajungem în conflict direct.
Atunci am fost forţate să pledăm vinovate.
Dacă nu făceam asta,
ea ar fi fost condamnată la peste 10 ani de închisoare.
Lauren a acceptat situaţia după ceva timp.
Trupul poate face mult mai multe decât mintea singură.
Avem un exerciţiu. Vrei să vii ?
Urmează-mi mâinile cu mâinile tale.
Binişor. Dar gândeşti prea mult.
Dacă mă ghidezi tu...
- Nu te mişti. - Deci vrei să preiau iniţiativa.
- Eşti bine ? - Da. Lasă-mă puţin.
Iartă-mă că te-am lovit.
Dacă învăţaţi să vă blocaţi mintea,
trupul poate face lucruri cum n-aţi mai făcut.
Trebuie să hotărâţi ce vreţi cu adevărat
şi cât sunteţi dispuşi să investiţi ca să deveniţi maeştri.
Îl iubea. Voia să creadă că nu era ceea ce era.
- Eşti bine ? - Da.
I-a fost foarte greu. I-a fost foarte greu să facă asta.
Şi doar ea putea să facă asta.
Ce să facă ?
Să depună mărturie despre comunitatea fetelor.
Lauren le-a oferit foarte multe informaţii noi.
Ea a schimbat balanţa.
A doua săptămână a procesului NXIVM se termină
în Brooklyn cu Lauren Salzman în boxa martorilor.
Lauren Salzman a deţinut mai multe funcţii importante
şi a recrutat membri în DOS, grup în care a fost şi stăpână.
Salzman e primul dintre acuzaţi care depune mărturie împotriva lui Raniere.
Această zi s-ar putea dovedi decisivă în acest caz.
Acuzarea poate chema următorul martor.
Acuzarea o cheamă ca martor pe Lauren Salzman.
- Bună dimineaţa, dră Salzman ! - Bună dimineaţa !
Cât timp ai făcut parte din NXIVM ?
Aproape 20 de ani.
Cine te-a abordat prima dată în legătură cu DOS ?
Keith.
A spus că voia să devenim mai apropiaţi.
Şi m-a întrebat ce eram dispusă să fac pentru dezvoltarea mea
şi pentru el.
Ce i-ai răspuns ?
Orice.
Traducerea şi adaptarea ALEX HANGANU