‫בואו, בואו.‬
‫היי, ספינות קרב מתקרבות!‬
‫תודיע ללורד גורם!‬
‫חכה רגע. הבט שוב.‬
‫אלו הספינות של אסקלדד.‬
‫סוף־סוף חזרנו לכפר.‬
‫שכה אחיה, שרדנו שנה נוספת.‬
‫שוב חמקת ממוות, ביורן.‬
‫עשינו מסע ארוך.‬
‫הינה כבשים!‬
‫עדיין נותנים להם לרעות?‬
‫מנסים להשמין אותם קצת.‬
‫נראה שגורם הקשיש מתקמצן, כמו תמיד.‬
‫מנוולים שכמוכם, הייתם טובים גם השנה.‬
‫תיהנו מהחורף עד תום!‬
‫לכיוון הזה!‬
‫- נובמבר, שנת 1012 לספירה‬ ‫כפרו של לורד גורם, חצי־האי יוטלנד -‬
‫תראו את כל האוצרות האלו.‬
‫שמעתי שהיה להם ניצחון גדול בארץ הפרנקים.‬
‫לא ציפיתי לפחות מאסקלדד.‬
‫שמעתי שהיו גם מתים רבים השנה.‬
‫האומנם?‬
‫מעניין אם הוא יגייס אנשי־צוות חדשים.‬
‫אני כל כך מתרגש!‬
‫אם אפליג, יהיה זה בספינה של אסקלדד!‬
‫מטומטם.‬
‫תחזיק מעמד לשלושה ימים.‬
‫חכה רגע. תתנצל.‬
‫מה יש לילד הזה?‬
‫קדימה.‬ ‫-טוב.‬
‫היכונו…‬
‫אסקלדד!‬
‫ברוך הבא הביתה!‬
‫שלום לכן, בנות.‬
‫כמה שאתן חמודות.‬
‫הינה, הבאתי לכן תכשיטים יפים.‬
‫אני רוצה טבעת!‬
‫גורם הקשיש,‬
‫הבנות כאן לא ביישניות, אבל זה ממש נחמד.‬
‫תפסיק לדבר על בנות ותהיה רציני.‬
‫אתה מקשיב בכלל?‬
‫תקשיב, אספקה יומית לכל איש צוות‬ ‫עולה מטבע כסף אחד ורבע.‬
‫יש לך 97 אנשי צוות,‬
‫אז מדובר ב-121 מטבעות…‬
‫אתה עדיין מנהל את החשבונות?‬
‫מחיר החזירים עלה השנה.‬
‫אם אוכלים חזיר כל יום, זה עולה אפילו יותר.‬
‫בתוספת עלות הבירה,‬
‫ועלות המגורים והעצים לבערה…‬
‫קשיש, אל תדאג. היו לנו רווחים יפים השנה.‬
‫תן לי ולאנשיי הרבה אוכל ומשקאות חריפים.‬
‫אני אשלם לך.‬
‫זה בדיוק מה שרציתי לשמוע.‬
‫אתן לך משקה.‬
‫הביאי את היין החגיגי.‬
‫יש לנו יין טוב, לא? הביאי אותו.‬
‫אחת, שתיים, שלוש.‬
‫קשיש, אתה באמת כל כך אוהב כסף?‬
‫יש מישהו ששונא אותו?‬
‫כסף זה דבר טוב.‬ ‫רק להסתכל עליו משפר את מצב הרוח.‬
‫היי, הורדלנד! מה את עושה?‬
‫מהר, הביאי יין.‬
‫כן.‬
‫אבוי, איזו אישה מרגיזה.‬
‫איזה שם מוזר יש לשפחה הזו.‬
‫"הורדלנד".‬
‫שמה הוא אזור בנורווגיה?‬
‫כן. קניתי אותה לא מזמן.‬
‫אביה היה לורד, אבל משפחתה נהרסה‬ ‫לאחר ההפסד במלחמה.‬
‫הבחורה הייתה יקרה, בשל יופייה.‬
‫היא לא ממש יודעת לעבוד.‬
‫שכה אחיה, פינקו אותה כל חייה‬ ‫וכעת היא גאוותנית וחסרת תועלת.‬
‫אגב, קשיש…‬
‫מה?‬
‫אפשר לבקש ממך להיות עד?‬
‫עליי להשתתף בדו־קרב לפני ארוחת הערב.‬
‫דו־קרב?‬
‫אגב, זו לא אשמתה שהיא חסרת תועלת.‬
‫אתה פשוט לא יודע להשתמש בה.‬
‫מה אמרת?‬
‫לא משנה מי זה…‬
‫אפשר תמיד להשתמש בהם, אם יודעים כיצד.‬
‫מהר!‬
‫מה קרה?‬
‫אומרים שזה דו־קרב.‬
‫קדימה, ילד!‬
‫תהרוג אותו!‬ ‫-אל תפסיד!‬
‫ועכשיו, בשמו של אודין,‬
‫מתחיל דו־קרב בין ת'ורפין ואסקלדד.‬
‫כל אחד מהם חמוש בנשק לבחירתו.‬
‫אם הם יילחמו זה בזה בכבוד…‬
‫במקרה של מוות, המת יתקבל בברכה‬ ‫בשערי ולהלה.‬
‫ברצינות?‬
‫הוא היה בצבא של אסקלדד?‬
‫אז אני בהחלט ראוי להצטרף לצוות שלו.‬
‫נכון שהוא די חמוד?\-מה?‬
‫אסקלדד הרבה יותר עשיר וחזק.‬
‫יתר על כן, הסיבה לדו־קרב‬ ‫היא נקמתו של ת'ורפין על מות אביו.‬
‫למישהו מכם יש התנגדות?‬
‫לא.‬
‫אם כך… התחילו!‬
‫ת'ורפין לא מתייאש לעולם, מה?‬
‫אתה… גבהת.‬
‫בן כמה אתה עכשיו?‬
‫בזמנו היית בגובה כזה…‬
‫הוא מהיר!‬ ‫-ת'ורפין תקף ראשון!‬
‫הוא צמוד לחזה שלו!‬
‫אתה צריך לפחות להקשיב…‬
‫למבוגרים ממך!‬
‫הוא עומד!‬ ‫-הוא בסדר גמור!‬
‫הוא העיף אותו במכה אחת.‬
‫אל תהיה מגוחך. ת'ורפין קפץ.‬
‫בטווח קרוב, הוא מודע ליתרון של הפגיון שלו.‬
‫הוא התחזק.‬
‫זהו זה, ילד.‬
‫אסקלדד!‬
‫תהרוג אותו!‬
‫הוא הצליח!‬
‫לעזאזל.‬
‫בדיוק ככה!‬
‫תפוס אותו!‬
‫רק עוד קצת, ילד!‬
‫היי, ת'ורפין.‬
‫אבא שלך…‬
‫רגע, איך קראו לו?‬
‫בוא נראה, ת'ו…‬
‫ת'ו…‬
‫ת'ורס!‬
‫ת'ורס, נכון.‬
‫זה לא טוב. הפכתי לשכחן בגילי.‬
‫ובכן, אתה יודע…‬
‫אני מצטער להגיד את זה‬ ‫באמצע קרב הנקמה שלך…‬
‫אבל הרגתי עשרות אנשים.‬
‫אני לא זוכר את אביך.‬
‫באמת הרגתי אותו?‬
‫ה"ת'וריל" ההוא.‬
‫היי…‬
‫איך בדיוק הרגתי אותו?‬
‫יכול להיות שלא הבנת נכון?‬
‫מנוול.‬
‫אם היית נלחם בהגינות…‬
‫אבא שלי לא היה מפסיד.‬
‫בזמנו, השתמשת בי…‬
‫השתמשת בי כבן ערובה!‬
‫עכשיו אני זוכר!‬
‫האידיוט שהשליך את חרבו בתמורה לילד שלו.‬
‫מה הוא עשה?‬
‫אסור לך להתרגז כל כך.‬
‫אתה עדיין לא מיומן, ילד.‬
‫לך לעזאזל!‬
‫ביורן, עזור לו לעמוד.‬
‫טוב.‬
‫כמה שאני רעב.‬
‫אה, נכון.‬
‫קשיש!‬
‫אני רוצה לאכול בשר כבש.‬
‫צלוי עם עשבי תיבול.‬
‫לזה חיכיתי!‬
‫קר נורא בחוץ.‬
‫מי משגיח על הספינות?‬
‫היה לי מזל. ת'ורפין לא רצה להתחלף.‬
‫אתה מתכוון לילד שלא יודע להפסיד?‬
‫הוא היה כזה מאז ומתמיד.‬
‫הוא הולך לשם כדי להירגע.‬
‫הספינה הזו הייתה שייכת לאביו.‬
‫הניחו לו לנפשו.‬
‫לא רע.‬
‫אסקלדד!‬
‫הדו־קרב של היום היה מרשים!‬
‫האומנם?‬
‫בסוף השלכת אותו, נכון?‬
‫איך עשית את זה?‬
‫זה היה מדהים!‬
‫אבל קפטן…‬
‫בטוח שתרצה את הילד הזה בספינה שלך?‬
‫מה אם הוא יתקוף אותך בשנתך?‬
‫זה בסדר.‬
‫הילד לא יכול לעשות דבר.‬
‫למה אתה מתכוון?‬
‫זה בגלל שהוא עדיין לוחם.‬
‫הוא רוצה לנצח בקרב הוגן.‬
‫העבר והגאווה שלו עוצרים אותו.‬
‫זה שוב קרה, הורדה?‬
‫את מפריעה לכולם. תנקי את זה מיד.‬
‫כמה זמן תתנהגי כמו בת אצולה?‬
‫תעמדי! קומי!‬
‫טיפשה מגושמת.‬
‫אני לא מצליח להבין.‬
‫אם הייתי נאלץ לחיות ללא גאווה,‬ ‫הייתי שם קץ לחיי.‬
‫מה?‬
‫זה מצחיק?‬
‫לא, זה לא אתה.‬
‫תראה.‬
‫איזה מראה עלוב.‬
‫נמאס לי ממך! אינך יודעת שאת שפחה?‬
‫אדם שהוא עבד לכסף‬
‫מכה שפחה שהוא קנה,‬ ‫מנסה להתנהג כמו אדון.‬
‫הוא פשוט חסר מודעות־עצמית.‬
‫כל בני האדם הם עבדים של משהו.‬
‫אתה כועס, נכון?‬
‫א… אבא!‬
‫די, זחל בכיין שכמוך.‬
‫זה כואב, ילדון?‬
‫אתה רוצה נקמה?‬
‫אתה הבן שלי.‬
‫אין טעם לבקש ממך שלא להתנקם.‬
‫זו בעיה.‬
‫מה עליי לומר?‬
‫אולי תצטרך להבין את זה בעצמך.‬
‫אמרתי לך, לא?‬
‫אין לך אויבים.‬
‫לאף אחד אין אויבים.‬
‫לוחם אמיתי אינו זקוק לחרב.‬
‫ובכן…‬
‫לורד גורם אמר לי להביא לך ארוחת ערב.‬
‫היי.‬
‫גם אתה עבד?‬
‫מה?‬
‫פשוט… אתה אוכל בחוץ.‬
‫אני לוחם.‬
‫בניגוד אליך, אני יכול לבחור היכן לאכול.‬
‫באמת?‬
‫הרגשתי שאתה ואני דומים.‬
‫לא אכפת לי מרגשות של שפחה.‬
‫במקומך, הייתי הורג את גורם ובורח.‬ ‫הייתי הורג את כל מי שרודף אותי.‬
‫כמה נורא.‬
‫להרוג?‬
‫אז תישארי שפחה לנצח.‬
‫זו הבחירה שלך.‬
‫אם אברח…‬
‫אם ארוץ עוד ועוד, עד לקצה הים…‬
‫מה אמצא שם?‬
‫סביר להניח שאין שם דבר.‬
‫כל מקום שאליו אלך יהיה כמו כאן.‬
‫רק מלחמה וסוחרי עבדים.‬
‫במערב הרחוק‬
‫מעבר לים…‬
‫ישנה ארץ ושמה וינלנד.‬
‫זה מקום חם ושופע…‬
‫מקום רחוק שאליו לא מגיעים‬ ‫סוחרי העבדים ולהבות המלחמה.‬
‫שם איש לא ירדוף אותך.‬
‫מקום כזה באמת קיים?‬
‫- אוגוסט, שנת 1013 לספירה‬ ‫ליד ילינג, דנמרק -‬
‫אנחנו אוספים את הלוחמים הטובים ביותר‬ ‫בכל רחבי דנמרק.‬
‫בנוסף, ארבעה גדודי יומסוויקינגים‬ ‫בדרכם להצטרף אלינו.‬
‫הפעם, המתקפה שלנו לא תיכשל.‬
‫סוף כל סוף…‬
‫אנשי אנגליה החוצפנים‬
‫יראו את כוחו של המלך.‬
‫כן. כל הגדודים מוכנים‬
‫למלא את רצון הוד מלכותך לכבוש את אנגליה.‬
‫וקאנוט? הוא בא?‬
‫כן.‬
‫הוד מעלתו נכנס לילינג.‬
‫הוא נח לקראת הכניסה הקרבה לקרב.‬
‫הוד מלכותך,‬
‫האם לא תשנה את דעתך?‬
‫ראגנר.‬
‫האם הוד מעלתו קאנוט חייב ללוות את הצבא?‬
‫הוא עשוי להיות יורש העצר.‬
‫חייבים לתת לו הזדמנות להפגין גבורה‬ ‫שלא תיפול מאחיו האראלד.‬
‫אבל הוד מעלתו חסר ניסיון בשדה הקרב.‬
‫ראגנר.‬
‫גם אני דואג לשלומו של קאנוט.‬
‫אבל כמנהיגי הוויקינגים,‬
‫עלינו להפגין גבורה,‬ ‫אחרת האזרחים לא ילכו בעקבותינו.‬
‫נפליג בבוקר.‬
‫באוגוסט 1013 לספירה,‬
‫צי הוויקינגים הראשי של דנמרק‬ ‫בפיקודו של המלך סויין‬
‫החל את הפלישה לנהר ההומבר בצפון אנגליה.‬
‫לאחר כניעתן של חמש הערים הראשיות‬ ‫סביב גיינסבורו…‬
‫מבלי לאבד מומנטום‬
‫הצבא יצא למסע יבשתי אל הדרום.‬
‫הם רמסו בדרכם מחוז אחר מחוז.‬
‫למרות התקדמותם העקבית,‬
‫הם נעצרו כשהגיעו לנקודה מסוימת.‬
‫עיר המסחר השוקקת, לונדון.‬
‫- אוקטובר, שנת 1013 לספירה‬ ‫לונדון, אנגליה -‬
‫מה קרה?‬
‫בואו ותקפו אותי!‬
‫מלחמה זה כיף, הלא כן?‬
‫תרגום כתוביות: ליאת בר־און‬