Jeg kan se det.
Det går.
Er jeg årvågen, kan jeg undgå ham.
Så længe han ikke rammer mig, er det, som om han er ubevæbnet.
-Sådan, knægt! -Du kan godt!
-Han kan godt nok slås. -Han ramte Thorkild.
De vævre som ham er så sejlivede.
Det er længe siden, vi har haft en god duel!
Jeg kan ikke fælde ham med min dolk. Han har ringbrynje på under tøjet.
Jeg var glad for mit tøj.
Nå, du frygter ikke min økse, hvad?
Du er meget modig af dig.
Det har du nok arvet fra Thors.
Din kæmpe skiderik.
Hvordan kender du min far?
Fortalte han dig ikke det?
Det var ikke pænt af ham.
Jeg hørte, han oprindeligt var stormand eller jarl.
Det var nu Helgas side.
Thors steg i graderne, da han var god til at kæmpe.
Hvad?
Vil du høre mere?
Vil du?
Hvis du vil, må du underholde mig lidt mere.
Okay, Thorfinn?
Jeg kan godt underholde dig,
men det bliver svært at holde igen, så du stadig har talens brug.
-Godt sagt, knægt! -Jeg får helt ondt i maven!
-Holde igen over for hærlederen? -Gå nu ikke for hårdt til ham.
Sikken dåre.
Hvad er det, der er så sjovt?
Jeg respekterer Thorfinn som kriger.
Le ikke af ham!
Thors var stærkere end mig.
Vis mig, at du i sandhed er Thors' søn,
Thorfinn!
Den dumme knægt. Han kom tilbage bare for at dø.
Hvad med prinsen?
Prøv fra den retning!
Hold benene!
Fra den retning!
I nærheden
kan jeg høre krigens larm.
Stop nu.
Kan de ikke gøre andet?
Vær nu stille.
Jeg vil ikke åbne øjnene.
Jeg vil bare sove sådan her.
Sådan her. For evigt.
Deres Højhed.
Deres Højhed, prins Knud.
Ragnar! Du lever…
Det er…
…bare en drøm, ikke?
Ragnar.
Ja, jeg er kommet for at sige farvel.
Tager du afsted…
…uden mig?
Siger du,
jeg skal leve alene her i verden?
Tror du, jeg kan leve videre?
Jeg har…
…fejlet som din læremester.
Jeg behandlede dig ikke som kongeæt,
men som et normalt barn.
Jeg opdrog dig, som en landmand opdrager sine børn.
Jeg vidste, Hans Højhed ønskede noget andet.
Tilgiv mig.
Hvad var der galt med det?
Du gav mig mere af, hvad jeg ønskede, end min egen far, kongen, gjorde.
Jeg ville ikke være prins…
Hvis blot…
Hvis blot jeg havde været din søn,
havde alt været meget bedre…
Deres Højhed.
Det gør mig lykkelig at høre, Deres Højhed.
Bliv her.
Jeg elsker dig.
Der er ting, man kun forstår, når man har mistet dem.
Det har du allerede indset.
-Ragnar… -Jeg findes kun i dine drømme.
-Vent… -Nu skal du vågne…
Nej, Ragnar.
Kom tilbage.
Kom tilbage!
Lev vel, Deres Højhed.
Ragnar…
Vær ikke bange! Vi angriber ham sammen!
Er du kommet til skade?
Mændene kæmper om, hvem der får dig.
Du er blevet en pris, de vil vinde.
Kan du som munk ikke stoppe deres strid?
Kan man da stoppe dem?
Higer de efter døden, så lad dem om det.
Jeg drømte noget.
Jeg drømte om Ragnar.
Han tog afsked med mig.
Selv i døden er han en oprigtig mand.
Den eneste, der elskede mig,
har forladt denne verden.
Det er stor indsigt.
Men det stemmer nu ikke.
Følte Ragnar kærlighed til dig?
For din sikkerheds skyld så han 62 landsbyboere blive slagtet.
Deres Højhed,
hvad er kærlighed?
De strittede knap nok imod.
Det er svært at finde nogen stærke længere.
Vi kommer aldrig til Valhal på den måde.
-Duellerer Thorkild stadig? -Det kan ikke passe. Knægten må være død.
Hvorfor er alle så så opildnede?
-Jeg ser efter! -Også mig!
Hvad sker der?
-På ham! -Thorkild!
-Den forbistrede knægt. -Stik nu ikke af!
Seriøst?
Hærlederen…
Knægten flænser og flår ham.
Sådan, Thorfinn.
Der er nok kun fem af mine mænd, der kunne hamle op med dig.
Han har brynje på som før.
Jeg må prøve at ramme senerne på ham.
At gå efter de vitale dele gav mig kun problemer i London.
Jeg kan kun vinde duellen ved at hæmme hans bevægelser.
Selvom du vitterlig er stærk,
er dine evner med dolkene … ret middelmådig.
Der mangler noget, hvis du vil være kriger.
Hvorfor har jeg så sådan krammet på dig?
Du siger noget. Jeg mangler også noget.
Jeg troede, jeg kunne lære det af dig, søn af Thors.
Hej, Thorfinn.
Hvad tror du?
Hvad vil det sige at være
en sand kriger?
Spørger du, hvad kærlighed er?
Siger du, Ragnar ikke elskede mig?
Ja.
Så har jeg et spørgsmål til dig.
Elskede Ragnar mig ikke,
hvor findes så den, der forstår kærligheden?
Der er en derovre.
Kan du se?
Han er død og er blevet smukkere end noget levende væsen.
Det kan man kalde selve kærligheden.
Han kan ikke længere hade eller hugge.
Han bliver efterladt her,
og hans kød vil nære dyr og insekter.
Vind og regn vil tære på hans legeme,
men han vil aldrig beklage sig.
Døden…
…gør mennesket fuldstændigt.
Hallo! Hvad er der?
Fordømt!
Ved du det ikke?
Det gør ikke noget. Det havde jeg heller ikke ventet.
Det var et tarveligt trick!
Så kærligheden er i sandhed
intet mindre end døden?
Ja.
Hvad vil du så kalde de smukke følelser
mellem forældre og børn, mand og kone, Ragnar og mig?
Diskrimination.
Det er ikke meget anderledes end at smigre konger og piske slaver.
For Ragnar var du mere værd end noget andet.
Måske satte han selv dit liv højere end sit eget.
De følelser, han nærede for dig,
var diskrimination.
Javel.
Nu forstår jeg det.
Det føles, som om…
…skællene er faldet fra mine øjne.
Hvad?
Kom nu!
Giv nu op!
Av.
Fordømt. Det er stadig ikke dybt nok.
Nu forstår jeg det.
Sneen…
…er kærlighed, ikke?
Nemlig.
Himlen…
Solen…
Vinden…
Træerne…
Bjergene…
Og dog…
Det er jo utroligt.
Verdenen,
Guds værk, er så smukt, og dog…
…findes kærligheden ikke…
…i mænds hjerter?
Man siger, vi lever sådan her,
da vores forfædre for længe siden trodsede Gud
og syndede.
Vi blev
forvist fra paradiset.
-Hvad? -Hov!
-Hvor blev han af? -Hvad?
-Hov! -Er det…
Satte han af fra mit ben for at lande blødere? Ikke ringe.
-Derovre! -Utroligt!
Nu må han være død.
Det er vores hærleder.
Fordømt.
Er løbet endelig kørt?
Kampen lader til at være slut.
Men…
…det der er skidt.
Han er gået fra forstanden.
Deres Højhed må hellere flygte.
Forstanden?
Hvor er verdens forstandige mennesker?
Alle er jo ens.
Alle er ens.
Alle er lige, for ingen ved, hvad kærlighed er.
De kender ikke meningen med livet, meningen med døden
eller meningen med, at de kæmper.
Deres Højhed.
Så er det nok.
Jeg er træt af det.
Noget gik tabt til gengæld for kundskab.
Noget yderst vigtigt.
Og det var noget,
vi aldrig får igen, så længe vi lever.
Vi får det aldrig igen.
Men alligevel
bliver vi bedt om at prøve?
Fader vor!
Elendige kriger,
du er længst af alt fra kærligheden.
Du blev forvist fra paradiset.
Er det eneste valg at dø, hvis du vil ende dine lidelser?
Er vores eneste valg i livet at lade os teste og udholde alt?
Fader vor!
Denne mands sjæl står ikke til at redde.
Fader,
jeg søger ikke længere din frelse.
Giver du os ikke frelse, skaber vi på egen hånd
et andet paradis her i dette land.
Hvad? Prins?
-Det gør ondt! -Prins! Er du uskadt?
Stop, I tåber.
Hold op med de nytteløse angreb.
Nytteløse?
Han er hårdt såret.
Er du okay?
Fordømt. Jeg begik en fejl.
Rør dig ikke.
Du er såret i maven.
Willibald!
Tag dig af ham.
Jeg samler hestene imens.
Du der. Du kan hjælpe.
Deres Højhed.
Jeg har set et mirakel.
Klap i, og tag dig af ham.
Vent lidt, prins! Hvor skal du hen?
Jeg tager dig med til Thorkild.
Ellers vil mine kammerater…
Jeg ville alligevel hen til Thorkild.
Vi skal låne en slæde af dem til at transportere de sårede.
Ti stille med det sludder!
Hvorfor tror du, jeg er flænset og flået, din idiot?
Fanger Thorkild dig, har alt dette været meningsløst.
Meningsløst? Altså uden mening?
Er der mening med, at du kæmper?
Slag som de her er meningsløse!
Så lad være med at dø.
I krigere bliver mine lensmænd.
Når I skal kæmpe, befaler jeg, hvem I skal angribe.
Jeg giver jeres slag, jeres liv og jeres død mening.
Det er…
…en konges pligt.
Tekster af: Helle Kaiser-Nielsen