Näen sen.
Kaikki hyvin.
Jos olen tarkkana, osaan väistää.
Kunhan minuun ei osu, hän on edessäni aseeton.
Hyvä, poika! -Pystyt siihen!
Nuori mieshän osaa taistella. -Hän osui jo kerran.
Tuollaiset nopsajalat ovat sitkeitä.
Pitkästä aikaa nähdään kunnon tappelu.
Hitto, en pääse läpi.
Hänellä on haarniska alla. -Lempipuseroni.
Et taidakaan pelätä kirvestäni.
Pojalla on pokkaa.
Perit sen varmasti Thorsilta.
Jätin ryökäle.
Miksi puhut isästäni?
Etkö kuullut tarinoita hänestä?
Kuinka julmaa.
Kuulin, että hän oli aatelinen, jaarlin jälkeläinen.
Se oli Helgan puolelta..
Thors eteni taitavalla miekankäytöllään.
Mitä?
Haluatko, että kerron lisää?
Kerronko?
Siinä tapauksessa jatka viihdyttämistäni.
Käykö, Thorfinn?
Voin jatkaa viihdyttämistä.
Mutta joudun pidättelemään, jotta suusi yhä toimisi.
Hyvä heitto, poju! -Ihan vatsaan sattuu!
Vai että pidätellä pitää. -Anna ukolle armoa.
Mikä pölvästi!
Miksi nauratte?
Thorfinn on soturi, jota kunnioitan.
Älkää naurako!
Thors oli vahvempi kuin minä.
Näytä, että olet totisesti Thorsin poika,
Thorfinn!
Typerä tenava. Palasi vain kuollakseen.
Mitäköhän prinssille kävi?
Hei, tule sieltä suunnasta!
Pitele hänen jalkojaan!
Iske sieltä!
Lähistöltä -
kantautuvat sotahuudot.
Vaietkaa jo.
Eikö heillä ole muuta tekemistä?
Olisitte hiljaa.
En tahdo avata silmiäni.
Haluan pysyä unessa.
Juuri näin. Ainiaan.
Teidän korkeutenne.
Majesteetti, prinssi Knuut.
Ragnar!
Olet elossa…
Tämä -
taitaakin olla unta,
Ragnar.
Niin. Tulin hyvästelemään.
Lähdetkö -
ilman minua?
Onko minun -
jäätävä tähän maailmaan yksin?
Voisinko muka jatkaa elämääni?
Olen -
pettänyt teidät opettajananne.
En kohdellut teitä kuin jaarlia vaan kuin tavallista lasta.
Kasvatin teidät kuin maanviljelijä kasvattaisi omansa.
Tiesin, ettei hänen majesteettinsa sitä toivonut.
Antakaa minulle anteeksi.
Mikä siinä on niin väärin?
Vastasit tarpeisiini paremmin kuin oma isäni, kuningas!
En halunnut syntyä kuninkaalliseksi.
Jos vain…
Kunpa olisin syntynyt sinun pojaksesi.
Kaikki olisi ollut paljon paremmin.
Majesteetti.
Kuinka onnellinen olenkaan kuullessani nuo sanat.
Älä mene.
Rakastan sinua.
Jotkin asiat ymmärtää vasta, kun ne menettää.
Olette saanut siitä jo esimakua.
Ragnar… -Olen vain unissasi.
Odota. -Nyt on aika herätä.
Ei, Ragnar.
Tule takaisin.
Tule takaisin!
Voikaa hyvin, teidän korkeutenne.
Ragnar.
Älkää pelätkö! Hyökätään yhtä aikaa!
Ei kai teihin vain sattunut?
Miehet taistelevat siitä, kuka saa majesteetin mukaansa.
Teistä on tullut palkinto, josta tapellaan.
Olet munkki. Mikset lopeta nujakointia?
Voiko sen lopettaa?
Jos he kuolla tahtovat, mitä sitä estämään.
Näin unen.
Siinä oli Ragnar.
Hän sai jätettyä hyvästit.
Hän oli vilpitön kuollessaankin.
Ainoa ihminen, joka rakasti minua,
on lähtenyt tästä maailmasta.
Se on suuri valaistuminen.
Jokin ei vain täsmää.
Oliko se rakkautta, jota Ragnar tunsi?
Teidän turvallisuutenne vuoksi hän todisti 62 kunnon kyläläisen murhan.
Majesteetti,
mitä on rakkaus?
Eihän heistä ollut mitään vastusta.
Vahvoja miehiä on harvassa.
Tätä menoa emme koskaan pääse Valhallaan.
Vieläkö kaksintaistelu jatkuu?
Ei kai. Poika varmaan kuoli.
Mistä siellä sitten kohistaan?
Menen katsomaan. -Minä myös.
Mitä siellä tapahtuu?
Näytä sille! -Komentaja!
Hiivatin nulikka! -Älä peräänny!
Mitä ihmettä?
Komentaja…
Poika tekee pomosta hakkelusta.
Mainiota, Thorfinn.
Keksin vain viisi miestä, jotka pärjäisivät sinulle.
Hänellä on sama haarniska kuin ennenkin.
On tehokkaampaa iskeä jänteisiin.
Lontoossa painepisteisiin tähtääminen koitui kohtalokseni.
Tämä loppuu vasta, kun hän on liikuntakyvytön.
Niin vahva kuin oletkin,
käsittelet tikareita korkeintaan keskinkertaisesti.
Puuttuu jotain, joka tekisi sinusta soturin.
Miten sitten olen osunut niin monta kertaa?
Totta.
Minultakin puuttuu jotain.
Luulin, että oppisin sen Thorsin pojalta.
Hei, Thorfinn.
Mitä mieltä olet?
Mitä on olla -
todellinen soturi?
Kysytkö, mitä rakkaus on?
Väitätkö, ettei Ragnar rakastanut minua?
Väitän.
Sitten minullakin on kysymys.
Jos Ragnar ei rakastanut minua,
missä on hän, joka todella ilmentää rakkautta?
Tuolla makaa yksi.
Näettekö?
Hän on kuollut -
ja tullut kauniimmaksi kuin mikään elävä olento.
Sitä voisi sanoa rakkaudeksi.
Hän ei voi enää vihata tai varastaa.
Hän jää tänne hylättynä.
Hänen lihansa tarjoaa ravintoa petoeläimille ja hyönteisille.
Hän altistuu tuulelle ja sateelle -
vaikeroimatta yhtäkään valituksen sanaa.
Kuolema.
Se täydentää ihmisen.
Hei! Mitä nyt?
Saakeli!
Etkö tiedä?
Älä siitä huoli. En muuta odottanutkaan.
Tuo oli ansa!
Rakkauden todellinen muoto -
on siis kuolema?
Niin.
Millä sanalla sitten kutsuisit helliä tunteita -
lapsen ja vanhemman, miehen ja vaimon, Ragnarin ja minun välilläni?
Syrjintä.
Kuninkaiden imartelu orjia ruoskien ei ole siitä kovin kaukana.
Ragnarille majesteetti oli tärkeämpi kuin kukaan muu.
Hän kai arvosti teitä enemmän kuin omaa henkeään.
Hänen teitä kohtaan tuntemansa kiintymys -
oli syrjintää.
Aivan.
Nyt ymmärrän.
Tuntuu kuin -
sumu olisi hälvennyt.
Mitä?
Yritä edes! -Luovuta jo!
Samperi! Ei uponnut vieläkään.
Ymmärrän.
Lumi -
on rakkautta, vai mitä?
Niin on.
Taivas.
Aurinko.
Puhaltava tuuli,
puut -
ja vuoret.
Silti…
Sitä on vaikea uskoa.
Maailma.
Jumalan kädenjälki on niin kaunista.
Mutta onko ihmisten sydämissä -
rahtuakaan rakkautta?
Sanotaan, että elämämme on tällaista,
koska esi-isämme rikkoivat Jumalaa vastaan -
ja tekivät syntiä.
Meidät -
karkotettiin paratiisista.
Mitä? -Hei!
Minne hän katosi? -Täh?
Hei! -Onko tuo…
Poika ponkaisi jalastani pehmentääkseen iskun.
Ei huono.
Tuolla! -Ihmeellistä!
Taisi kupsahtaa!
Hyvää työtä, komentaja.
Pahus.
Joko vaihtoehtoni loppuivat?
Taistelu taisi päättyä.
Mutta -
tuo ei tiedä hyvää.
Mies on menettämässä järkensä.
Majesteetti, teidän pitäisi paeta.
Järkensä?
Missä lienevät maailman järkevät ihmiset?
Kaikki ovat samanlaisia.
Samasta puusta.
Tasa-arvoisia siinä suhteessa, etteivät tunne rakkautta.
Eivät ymmärrä elämän tarkoitusta, kuoleman tarkoitusta,
tai edes taistelunsa tarkoitusta.
Teidän korkeutenne.
Jo riittää.
Minua kyllästyttää.
Jotain menetettiin viisautta vastaan.
Asioista kaikkein tärkein.
Emmekä -
saavuta sitä niin kauan kuin elämme.
Emme saavuta sitä koskaan.
Siitä huolimatta -
meidän käsketään tavoitella sitä.
Taivaan Isä!
Kurja soturi,
olet kauimpana rakkaudesta.
Sinut karkotettiin paratiisista.
Voitko vapautua rangaistuksesi taakasta vain kuolemalla?
Onko ainoa vaihtoehtomme elämässä tulla koetelluksi ja kestää?
Taivaan Isä!
Koettelemuksesi eivät voi pelastaa tämän miehen sielua!
Isä,
lakkaan etsimästä pelastustasi.
Ellemme saa sitä Sinulta,
luomme omin käsin uuden paratiisin tästä maasta.
Häh? Prinssi?
Sattuu! -Prinssi! Oletteko kunnossa?
Lopettakaa jo, hölmöt.
Älkää taistelko turhaan.
Turhaan?
Haava on syvä. Pärjäätkö?
Perhana. Menin tekemään virheen.
Älä liiku. Se lävisti vatsasi.
Willibald!
Hoida hänen haavansa.
Kerään hevoset yhteen.
Sinä siinä, tule apuun.
Teidän korkeutenne.
Olen todistanut ihmeen.
Ole hiljaa ja auta häntä.
Prinssi, hei! Minne luulette menevänne?
Vien teidät Thorkellille. Muuten toverini…
Menen Thorkellin tykö muutenkin.
Emme voi kuljettaa haavoittuneita ilman lainarekeä.
Älkää nyt hulluja puhuko!
Miksi luulette, että olen henkihieverissä?
Jos Thorkell saa teidät, kaikki oli turhaa.
Turhaa? Merkitystäkö kaipaa?
Tarkoitusta taistelullenne?
Ei tällaisessa sotimisessa ole mitään mieltä.
Älä siis kuole.
Soturit, ryhtykää vasalleikseni.
Kun on pakko taistella, minä annan määräykset.
Minä annan merkityksen taisteluillenne, elämällenne ja kuolemallenne.
Se on -
kuninkaan velvollisuus.
Tekstitys: Katariina Uusitupa