‫היי, אתה בסדר?‬
‫מי זה?‬
‫הוא ענק.‬
‫מה עם הדו־קרב שלנו?‬
‫מה הוא אמר? דו־קרב?‬
‫הדו-קרב!‬
‫זה לא הזמן לישון!‬
‫היי, הוא קם!‬
‫מסתבר שהוא בחיים!‬
‫אתה עדיין מסוגל להילחם. אתן לך זמן להחלים.‬
‫אל תלעג לי. תקוף אותי עכשיו!‬
‫לא, אתה לא יכול להילחם ככה.‬
‫שתוק. אני לא זקוק לרחמים שלך.‬
‫אמרתי לך.‬
‫היי, קשיש!‬
‫עצור.‬ ‫-תניח לו.‬
‫שמישהו יביא לי כיסא.‬
‫תן לי לראות.‬
‫תתרחק, קירח.‬
‫דאג לפציעות שלך.‬
‫רק תן לי לראות.‬ ‫-אל תיגע בי.‬
‫אל תכעס.‬
‫היפטר מההרגל הזה. השתמש במוח שלך.‬
‫מה אתה חושב שאתה צריך לעשות‬ ‫כדי לנצח עכשיו?‬
‫מזמן לא נהניתי כך, ת'ורפין.‬
‫כפי שהבטחתי, אספר לך סיפור.‬
‫אספר לך…‬
‫על אביך, ת'ורס.‬
‫שמעת על היומסוויקינגים, נכון?‬
‫ת'ורס ואני פיקדנו ביחד על גדוד.‬
‫ת'ורס תמיד היה החזק ביותר מבין שנינו.‬
‫היומסוויקינגים לא מקבלים‬ ‫סתם לוחמים ממוצעים.‬
‫כבר אז כינו אותו "טרול".‬
‫המפקד שלנו סיגוולדי חיבב אותו,‬
‫והסכים שבתו תינשא לת'ורס.‬
‫זו הייתה אמך, הלגה.‬
‫המנהיג של היומסוויקינגים הוא סבא שלי?‬
‫נכון.‬
‫הוא גם אחי הגדול.‬
‫במילים אחרות, אני דוד־רבא שלך.‬
‫הוא קרוב משפחה של המפקד?‬
‫לא ייאמן.‬
‫הקרב האחרון שלנו ביחד‬ ‫היה בהוירונגוור בנורווגיה.‬
‫היינו בצד שהפסיד.‬
‫במהלך הקרב,‬
‫ת'ורס נפל למים ולא יצא.‬
‫בכיתי.‬
‫תכננתי להביס אותו יום אחד במו ידיי.‬
‫אבל ת'ורס לא מת.‬
‫ראיתי אותו לאחרונה ביומסבורג‬
‫כשלושה חודשים לאחר ההלוויה שלו.‬
‫הוא נבהל והשתין על עצמו.‬ ‫-ברצינות?‬
‫השומרים הלכו, אפשר לצאת.‬
‫היי!‬
‫אתם גנבים עלובים?‬
‫ידעתם שזה ביתו של מפקד הגדוד, ת'ורס?‬
‫ת'ורקל.‬
‫בדרך כלל הייתי משחרר גנבים עלובים…‬
‫אבל מאז שאיבדתי את חברי הטוב‬
‫אני במצב רוח רע.‬
‫ת'ורס?‬
‫אתה…‬
‫לא ייאמן!‬
‫איפה היית?‬
‫אפילו ערכנו לך הלוויה!‬
‫בסדר, די. הירגע, ת'ורקל.‬
‫אני מצטער שהדאגתי אותך.‬
‫רגע, אני רואה את הלגה?‬
‫למה שניכם לבושים בבגדים כה עלובים?‬
‫דוד ת'ורקל…‬
‫ידעתי.‬
‫לא מתים מנפילה לים.‬
‫אני מצטערת, דוד, אבל אנחנו…‬
‫ראית את אחי? עדיין לא?‬
‫טוב, אעיר אותו בשבילך.‬
‫ת'ורקל, אנא, הקשב לי.‬ ‫-בסדר.‬
‫בוא נתעדכן בפנים.‬
‫מה קרה?‬
‫אני לא אפגוש את המנהיג.‬
‫אנחנו עוזבים את המקום הזה.‬
‫לשם מה?‬
‫תעשו את זה מחר.‬
‫כרגע חזרתם הביתה.‬
‫אעזוב את העיר הזו…‬
‫ואת היומסוויקינגים.‬
‫תוכל לשכוח שראית אותנו הערב?‬
‫מה? זו בדיחה?‬
‫המשך להחשיב אותי כמת.‬
‫בבקשה, ת'ורקל.‬
‫אני לא מבין אותך.‬
‫מה קורה כאן?‬
‫קיבלתי החלטה.‬
‫לא אלחם עוד.‬
‫כפי שאמרתי, אני לא מבין אותך.‬
‫אל תגיד שאתה מפחד בגלל שכמעט נהרגת.‬
‫אחי חושב שאתה תמשיך את דרכו.‬
‫אני מצטער.‬
‫אתה עייף, נכון?‬
‫תאכל משהו ולך לישון.‬
‫באתי לכאן כדי להבין…‬
‫מה זה להיות לוחם אמיתי.‬
‫לכן…‬
‫לא נוכל להישאר כאן.‬
‫אתה מכיר את הכלל.‬
‫מי שעוזב ללא רשות יוצא להורג.‬
‫זו בירת הלוחמים.‬
‫אתה מיועד ללחימה. לאן תלך?‬
‫אל מקום שאינו כאן.‬
‫ת'ורס…‬ ‫-זה בסדר.‬
‫התרחקי.‬
‫שמור על עצמך, ת'ורקל.‬
‫איפה החרב שלך?‬
‫איני זקוק לה.‬
‫כשהתעוררתי, ת'ורס ומשפחתו נעלמו.‬
‫לאחר 15 שנה, גיליתי שת'ורס מת באמת.‬
‫חשבתי עליו במשך 15 שנה…‬
‫והבנתי שחייו ומותו של אדם אינם חשובים.‬
‫נשמתו של לוחם היא זו שחשובה,‬ ‫והמקום שאליו היא הולכת.‬
‫הנשמה של ת'ורס רחוקה מכאן…‬
‫במקום שאני לא מכיר.‬
‫מקום שאליו לא אוכל להגיע.‬
‫מקום שאינו נמצא כאן.‬
‫אני בטוח שהוא הפך ללוחם אמיתי שם.‬
‫ת'ורפין.‬
‫אילו חיים היו לו באיסלנד?‬
‫ספר לי.‬
‫אני לא רוצה.‬ ‫-מה?‬
‫אבל הוריתי לך.‬
‫שתוק. לא אכפת לי.‬
‫חצוף.‬
‫חוץ מזה, בטח לא תספר, כי אתה לא יודע.‬
‫אני יודע לפי העיניים שלך.‬
‫אין ניצוץ בעיניך, כפי שהיה לו.‬
‫מה אמרת?‬
‫אתה מפחד שנגלה שלא למדת כלום מת'ורס.‬
‫רגע.‬
‫עזוב אותי, או שאהרוג אותך קודם.‬
‫אם תתקוף אותו, אתה תפסיד.‬
‫אתה רואה?‬
‫הניצחון או התבוסה שלך‬ ‫הם החיים או המוות שלי.‬
‫אז אומר לך…‬
‫איך להביס את המפלצת.‬
‫אל תדבר שטויות, קירח!‬
‫אם אתה יודע את זה, למה לא נלחמת בו?‬
‫יש הבדל בין מלחמה ושחמט, בחור.‬
‫המלחמה לא נגמרת כשהמנהיג נופל.‬
‫אבל הפעם זה שונה.‬
‫אם תנצח, הוא הבטיח לשחרר אותנו.‬
‫הוא עומד במילה שלו.‬
‫הוא יכבד את תוצאת הדו־קרב.‬
‫זכור את הסיבה שבגללה אתה נלחם.‬
‫אתה רוצה להביס אותי בדו־קרב, הלא כן?‬
‫לעת עתה…‬
‫ראה אותי בתור היועץ שלך.‬
‫זה יעזור לשנינו לשרוד.‬
‫רציתי לראות את הדו־קרב עם המפקד.‬
‫גם אני רוצה למות בדו־קרב עם המפקד.‬ ‫הייתי הולך לוולהאלה בגאווה.‬
‫הוא משהו מיוחד.‬ ‫הוא כמו גלגול נשמות של תור, אל הרעם.‬
‫אם המפקד הוא האל תור,‬
‫הנסיך קאנוט הוא האלה פרייה?‬
‫אלה!‬
‫מה? זה גלגול הנשמות של פרייה.‬
‫קח את זה!‬
‫זה כואב, ת'ורפין?‬
‫מדוע שלא תנטוש את אסקלדד, ותיכנע?‬
‫מנוול!‬
‫אל תברח!‬
‫אתה לא יודע מתי לוותר?‬
‫מה יש לך?‬
‫תילחם בכבוד עד הסוף!‬
‫אתה מנסה להכפיש את ת'ורס?‬
‫לעזאזל איתך.‬
‫תסבול את זה לעת עתה, ת'ורפין.‬
‫חכה שהוא יבוא אליך.‬
‫היה זה בקרב על מלדון.‬
‫הקרב היה אכזרי.‬
‫כולם נפצעו קשה, אפילו ת'ורקל.‬
‫אבל…‬
‫זה חלף כהרף עין, אבל אני יודע מה ראיתי.‬
‫הרגע שבו ת'ורקל הבלתי־מנוצח התמוטט.‬
‫טוב מאוד.‬
‫תן לו לחשוב שאתה חסר ישע.‬
‫מה קרה, ת'ורפין?‬
‫נמאס לך לברוח?‬
‫איזו אכזבה.‬
‫חשבתי שתפגין יותר אומץ.‬
‫עמדה טובה.‬
‫יפה עשית, ת'ורפין.‬
‫איזה סוף מאכזב.‬
‫מביש.‬
‫הוא סתם התרוצץ.‬
‫כן, ת'ורקל.‬
‫בוא ושים לו קץ.‬
‫כל מה שנותר…‬
‫הוא סיכוי רגעי.‬
‫החולשה שלו היא…‬
‫המפקד!‬
‫טיפש שכמוך! אין לך נשק!‬
‫ת'ורפין, לימינך!‬
‫הרגו את הפרחח!‬
‫לעזאזל.‬
‫תמות, פרחח!‬
‫עצרו, טיפשים שכמוכם!‬
‫איך אתם מעזים לזלזל בכבוד שלי?‬
‫אבל המפקד…‬
‫איך אתם מעזים לזלזל בדו־קרב שלי?‬
‫אסגר, מנוול שכמוך.‬
‫איפה הכבוד שלך כלוחם?‬
‫אתה יכול לכעוס עליי,‬
‫אבל אהרוג את הילד הזה.‬
‫אם אתה רוצה להרוג אותי, עשה זאת.‬
‫אבל אתה חייב לחיות!‬
‫מי עוד יוכל לאחד את 500 הבריונים האלו?‬
‫מספיק עם זה.‬
‫אל תילחמו עוד.‬
‫אלו שימותו בקרב הזה, ימותו לשווא.‬
‫לא ייתכן.‬
‫כולם חוסלו?‬
‫הצבא של אסקלדד…‬
‫אחי!‬
‫אתה חי?‬
‫מי אתה, אדוני?‬
‫אחי…‬
‫איזו אכזריות.‬
‫איך יכולתם להרוג זה את זה כך?‬
‫לבני המלוכה אין זכות להתערב בדו־קרב.‬
‫נא לא להתערב, "נסיכה".‬
‫זה כבר לא נחשב לדו־קרב.‬
‫אם אתה מפקד על פלוגה…‬
‫עליך להביע כבוד וספורטיביות.‬
‫שתוק!‬
‫אני כבר יודע, אינך צריך להגיד לי!‬
‫שחרר את ת'ורפין.‬
‫הפסדתי בדו־קרב.‬
‫לא הפסדת, אנחנו הפרענו…‬
‫שקט, טיפשים!‬
‫הפסדתי.‬
‫תן לי לשמור על הכבוד שלי.‬
‫אסגר…‬
‫עשה כדברי המפקד שלך.‬
‫כמה מצער.‬
‫לא היה לי יום מצער יותר בכל 50 שנות חיי.‬
‫אלכוהול!‬
‫היי, קירח, זו ההזדמנות שלנו להימלט.‬
‫לך, אם אתה רוצה.‬
‫אני נשאר.‬ ‫-מה?‬
‫אז על מה נלחמתי?‬
‫שתוק והסתכל.‬
‫אז מה אתה רוצה, נסיך?‬
‫האם באת כדי לבקר את הלחימה שלנו?‬
‫אני צריך מזחלת וקצת אספקה.‬
‫ת'ורפין ואסקלדד יעמדו לשירותי.‬
‫אקח אותם איתי.‬
‫יצאת מדעתך.‬
‫איזה צייד יאפשר לטרף שלו להתרחק?‬
‫אהיה הנשק הסודי שלכם‬ ‫כדי להשיג פגישה עם המלך סויין.‬
‫זה מה שאתה חושב?‬
‫כן, הוד מעלתך.‬
‫תהיה יקר ערך כפיתיון וכבן ערובה.‬
‫תוותר על הנסיך.‬
‫אל תהיה חמדן.‬
‫חכה ותראה.‬
‫התרחק, עבד. אני לא אברח.‬
‫למדת לדבר כמו גבר בתוך זמן קצר.‬
‫מה קרה?‬
‫גופתו של ראגנר הייתה בכפר שבו עברנו אתמול.‬
‫ת'ורקל.‬
‫אין לי ערך כבן ערובה.‬
‫זה בגלל…‬
‫אבא שלי.‬
‫אין בו אהבה כלפיי.‬
‫אבי יעביר את הכתר לאחי הבכור, הראלד.‬
‫אני משמש גיבוי לאחי ולא יותר מזה.‬
‫משום כך, משרתי המלך רבים בינם לבין עצמם‬
‫ומסכנים את היסוד של הממלכה.‬
‫הקיום שלי…‬
‫הוא שורש צרותיו של אבי.‬
‫אז המלך סויין מצפה ממני להרוג אותך?‬
‫עדיף לי למות בקרב מאשר בהתנקשות.‬
‫כך אבי לא יהיה קשור למות בנו.‬
‫אם באמת אשחרר אותך, לאן תלך?‬
‫לבסיס האם בגיינסבורו.‬
‫כדי להילחם באבי, המלך.‬
‫אתה חושב שתוכל לנצח?‬
‫שיהיה בהצלחה.‬
‫אני חייב לעשות זאת.‬
‫בכל מקרה…‬
‫אין לחיי כל ערך.‬
‫הכרתי אינספור גברים‬ ‫שאמרו שלחייהם אין כל ערך…‬
‫אך רובם בכו והתחננו על חייהם‬ ‫לאחר חבטה קלה.‬
‫גם אתה כמוהם?‬
‫אני שונא את המבט הזה.‬
‫כבר ראיתי עיניים כאלו.‬
‫על מה אתם מסתכלים דרך העיניים האלו?‬
‫הם שקטים לגמרי.‬
‫מנוולים.‬
‫גם לי יש חרטה, אבל אחת בלבד.‬
‫למה לא הלכתי עם ת'ורס באותו יום?‬
‫אם הייתי הולך איתו…‬
‫הייתי לומד מה זה להיות לוחם אמיתי.‬
‫ובכן, לחימה במלך סויין לא תשנה דבר.‬
‫טוב, החלטתי!‬
‫אעזור לך בקרב שלך.‬
‫אני אלווה אותך.‬
‫אראה בעצמי מה תעשה ומה תהפוך להיות.‬
‫אבל אם תהיה חלש, אהרוג אותך מייד.‬
‫בסדר.‬
‫מהיום תהיה המשרת שלי.‬
‫מה? אז מה יהיה עלינו?‬
‫כנראה שנלך אחרי המפקד.‬
‫מה יש לו?‬
‫הוא עדיין כאן?‬
‫הנסיך קאנוט.‬
‫אני הרגתי את ראגנר.‬
‫אנא, חסל אותי.‬
‫אבל…‬
‫אם תחוס על חיי‬
‫אני אעזור לך.‬
‫אפילו אם זה יעלה לי בחיי.‬
‫תמלא את תפקידו של ראגנר.‬
‫זה יהיה לי לנחמה.‬
‫כן. אני נשבע.‬
‫מי שרוצה, מוזמן לבוא אחריי.‬
‫אני אוריד את המלך סויין מכס המלכות.‬
‫מה איתך? אל תחקה אותי.‬
‫איזה חיקוי?‬
‫הפכתי למשרת שלו לפניך.‬
‫טוב, אנחנו צריכים להסתדר בינינו.‬
‫הרגתי את כל החיילים שלך‬ ‫אבל זה שייך לעבר, נכון?‬
‫לא משנה מה נעשה…‬
‫הכול יהיה שייך לעבר.‬
‫תרגום כתוביות: ליאת בר־און‬