Îmi pare rău. Ți-am ratat punctul vital. O să-i pun capăt repede!
Askeladd…
Am vrut să fim prieteni…
Da, Bjorn.
Tu…
îmi ești unicul…
prieten.
Trimite-mă dincolo…
Așa… Scuze că te-am făcut să aștepți, puștiule.
Haide!
Acum o să mă joc cu tine.
La naiba!
E altfel decât de obicei.
Cine crezi că va învinge, prințule?
Vrei să punem rămășag?
Nu contează cine învinge. O să-i opresc înainte să moară cineva.
Nu spune asta!
Un duel între doi mari luptători nu vezi în fiecare zi.
Atunci, care dintre ei crezi tu că e mai puternic?
Eu?
Să vedem…
Cred că Askeladd.
Aș paria o livră de argint pe el.
Nu pun rămășag.
De ce crezi asta?
Așa presimt eu. Are o aură.
Thorfinn te-a învins.
Askeladd e și mai puternic?
Prinț mucos! Mă iei peste picior?
Dintre noi trei, e imposibil să fiu eu cel mai slab. Pricepi?
Nu e așa de simplu să spui cine e mai puternic sau mai slab.
E interesant, căci nu ai cum să măsori cine învinge și cine pierde.
Nu mă interesează.
Înseamnă că ești fată.
Care e problema, Thorfinn? Atacă-mă!
Să încheiem până nu se întețește ninsoarea!
Atunci, nu-mi lași de ales.
Poftim! Acum e mai ușor să mă ataci, nu?
Hai, mucosule!
Vezi?
Tot nu pricepi de ce se întâmplă așa?
Îmi retrag cuvintele. Ăsta nu e duel.
Askeladd îl cunoaște bine pe Thorfinn. Îl citește ca pe o carte deschisă.
S-au luptat de mai multe ori.
De ce se duelează?
Nu știu. Nu am întrebat.
Doamne! Puștiul ăsta nu se învață minte.
Ai prins tupeu fiindcă l-ai învins pe Thorkell?
M-am săturat de asta până peste cap.
Încetați! Ajunge!
Chiar credeai că mă poți înfrânge cu un braț?
Doamne!
Halal zi am!
Oprește-te!
Până aici! E leșinat. Ai învins.
Chiar oprește lupta?
Thorfinn!
Înțelegi, nu?
Duelul s-a terminat.
Ai pierdut.
Stai! S-a terminat.
Ticălosule!
Ai leșinat.
Era gata să te omoare.
Vă mai duelați când ți se vindecă brațul.
Chiar dacă se vindecă, e totuna. Nu rana e de vină.
Idiotul a pierdut fiindcă e un idiot.
În timpul luptei, în mod normal gândești,
dar ție ți se urcă sângele la cap și o faci de oaie.
Îmi dau seama după căutătura ta că îmi țintești jugulara.
Te pierzi cu firea imediat, urli
și îți fluturi sabia ca un idiot.
Nu aveți niciunul pic de frumusețe.
Avea dreptate Bjorn.
Detest războinicii.
Mai ales pe cei scandinavi. Pe vikingi.
Primul pe care l-am ucis a fost tot un războinic scandinav.
Un om total lipsit de frumusețe.
Era tatăl meu.
Băiete…
îți spun, ca să știi pe viitor…
cum să ucizi un om pe care îl detești.
Bine. Ce frige!
Nu mai am vârsta…
Ai grijă în spate!
Mama mea era sclavă.
Era bolnavă și nu putea munci.
De când mă știam, lucrasem la fierărie și la grajduri.
Eram mereu plin de cenușă, funingine sau balegă,
alb sau negru din cap până în picioare.
De asta m-au poreclit „Askeladd”.
Înseamnă „acoperit de cenușă”.
S-a întors nobilul Olaf!
A ieșit din nou victorios!
Tatăl meu era dintr-o familie influentă din Jutland.
- Stăpâne Olaf! - Bun venit acasă, stăpâne!
Îi plăceau băutura, femeile, și măcelul…
Era un viking tipic, așa cum vezi peste tot.
Se pare că avea mai mulți copii ca mine, cu femei diferite,
dar îi botezase doar pe cei născuți de soția lui.
Pe ceilalți probabil că nici nu-i știa la față.
Când era tânără,
se pare că mama fusese sclava lui favorită,
dar, când s-a îmbolnăvit, a izgonit-o ca pe un câine.
Mie îmi era limpede că viața e grea,
dar, cumva, pentru mama era diferit.
Vorbea adesea despre strămoșul nostru, eroul Artorius.
Mi-a spus de nenumărate ori aceeași poveste.
Legenda căpeteniei de oaste
care a apărat ținutul ei de o invazie barbară, acum 500 de ani.
Credea în legenda despre renașterea eroului,
care se va întoarce cândva și o va elibera de boală și sclavie.
A spus-o de atâtea ori, încât începusem și eu să cred.
Dincolo de orizontul de la asfințit,
într-un loc desăvârșit, unde nu poate ajunge un om obișnuit,
se spune că trăiește în paradis eroul Artorius.
O țară a făgăduinței, pașnică și îmbelșugată,
fără bătrânețe și moarte.
Se spune că eroul își tămăduiește rănile din luptă acolo.
Și, într-o zi, va veni în fruntea unei oști
ca să-i răpună pe barbari
și să cârmuiască lumea.
Clanul mamei a continuat să îl aștepte.
Așteaptă întruna de 500 de ani.
Dar eroul… încă nu s-a ivit.
Am meditat la asta.
Dacă strămoșul meu chiar trăiește într-un astfel de loc minunat,
nu ar renunța la el ca să se întoarcă în lumea asta.
Până la urmă,
când aveam 11 ani, spiritul mamei s-a frânt.
Mamă!
Dintre toți,
l-a confundat cu Artorius tocmai pe tatăl meu,
care trecea pe acolo întâmplător.
În acea clipă, am înțeles.
Dacă Artorius nu a venit să o salveze pe mama atunci, pe loc,
un astfel de erou nu ar apărea în veci.
Înțelegeți, băieți?
Nu ar fi un erou sau un zeu,
ci altcineva.
A fost un mister.
Era prima dată când mânuiam sabia, dar mă simțeam firesc cu ea.
Știam cum s-o mânuiesc.
Credeam că asta e dovada că prin mine curge sângele acelui ticălos.
Jalnic!
Îmi vine să plâng.
Tu…
ești fiul acelei femei?
Ești copilul meu?
Da.
Ai potențial.
De azi, vei locui la mine.
Evident că nu credea că l-ar putea ucide un copil de 11 ani.
Dar prima mea tentativă de a-i capta atenția tatei
fusese un succes.
La moșia lui, mi-am rafinat manierele.
Nu am neglijat nici artele războiului sau călăria.
În plus, mă înțelegeam bine cu frații mei vitregi.
- Bravo, Askeladd! - Nu-i rău deloc!
Aveam mereu grijă să-i arăt respect tatălui meu.
Eram fiul lui credincios
și nu uitasem că m-a salvat din sclavie.
Curând, slujitorii și apropiații lui m-au acceptat ca pe fiul său.
Așa am procedat timp de doi ani.
Pândeam două lucruri:
neglijența tatei și drepturile la moștenire.
Aș vrea să fi văzut și voi, băieți,
chipul tatălui meu întrebând: „De ce?”
Am folosit sabia fratelui meu mai mare.
Am furat-o de la fiul cu care tata nu era în relații bune.
Ceilalți frați au crezut că el e vinovatul,
așa că l-au spânzurat fără să-l mai judece.
Ce nătângi!
Cu toții erau proști și obsceni,
niște gunoaie care nu cunoșteau decât lăcomia.
Astfel de ticăloși urâți răsar de pretutindeni
să își facă simțită prezența.
Oricâți aș fi ucis, apăreau alții.
Nu contează dacă e Artorius, Ragnarok, Judecata de Apoi,
dar, dacă vine ceva, aș vrea să vină mai repede.
Da, când va veni acea zi, probabil că nu îi voi supraviețui.
Am bătut câmpii destul.
Pe scurt, Thorfinn,
dacă nu m-ai învins în zece ani,
ești un idiot.
Taci din gură!
O să te omor, orice ar fi!
O să te omor negreșit!
Doamne…
Insiști cu asta, după tot ce ți-am povestit?
Ești ca un câine care aleargă după mâncare.
Jos pălăria pentru etica ta profesională!
Ți-am ținut isonul cu duelurile astea ridicole
și tu te-ai repezit să-l provoci pe Thorkell.
Ce mucos dibaci ești!
Doamne…
Ar trebui să-i fiu recunoscător lui Thors.
Stai…
Așteaptă!
Gata, destul!
Taci! Ține-ți gura!
Așteaptă să ți se vindece rănile.
Să aștept…
Tot nu încetezi?
Jalnic.
Doamne! Ești țeapăn ca o scândură, Bjorn.
De ce eu?
Ești urmașul unui erou, Askeladd.
Ești și înțelept.
Nu crezi că, dacă ai fi tu rege, ai putea schimba lumea?
Cred că glumești.
Nu mi-ai ascultat povestea?
Tu ești mai potrivit să fii rege.
Mai mult decât mine sau Sweyn.
Îmi dau seama după chipul tău.
Eu sunt doar un simplu viking.
Subtitrarea: Liana Oprea