Promiň. Minul jsem tvůj životně důležitý bod.
Rychle to ukončím!
Askeladde.
Chtěl jsem, abychom byli přátelé.
Jistě, Bjorne.
Ty jsi…
můj jediný a největší
přítel.
Doraz mě.
A je to.
Promiň, že jsi musel čekat.
Tak pojď.
Budu si s tebou pohrávat.
DVACÁTÝ DRUHÝ DÍL
Hrome.
Chová se jinak než obvykle.
Kdo podle vás vyhraje, princi?
Vsadíte si na to?
Je jedno, kdo vyhraje.
Než jeden z nich zemře, stopnu to.
To neříkejte.
Souboj dvou mistrů šermířů se nevidí každý den.
Dobrá tedy.
Kterého z nich považuješ za silnějšího?
Já?
No, řekl bych…
Podle mě Askeladd.
Vsadím na něj půl kila stříbra.
Já se nesázím.
Proč si to myslíš?
Mám takový pocit. Jeho aura?
Thorfinn tě přece porazil.
Je snad Askeladd silnější?
Vy jedno princátko. Posmíváte se mi?
Mezi námi třemi nejsem nejslabší. Rozumíte? Co?
Říct, kdo je silnější nebo slabší, není tak jednoduché.
Je to oříšek. Jednoduše se nedá určit, kdo vyhraje, nebo prohraje.
Mě to nezajímá.
Chováte se jak holka.
Co je s tebou, Thorfinne?
Pojď na mě.
Ukončíme to, než začne víc sněžit.
Zdá se, že nemám na výběr.
Tak. Teď se ti bude snáz útočit, co říkáš?
No tak, spratku.
Vidíš?
Stále nechápeš,
proč to takhle musí končit?
Beru svá slova zpět. Tohle jako souboj vůbec nevypadá.
Askeladd má okoukané všechny Thorfinnovy triky. Vidí do něj.
Už se párkrát utkali.
Proč k tomu souboji došlo?
Nevím. Neptal jsem se.
Dobrý bože.
Ten kluk se nikdy nepoučí.
Jsi namyšlený, protože jsi porazil Thorkella?
Už mě to štve a unavuje.
Přestaň! To stačí!
Vážně si myslíš, že mě porazíš jednou rukou?
Bože.
Opravdu moc hezký den.
Přestaň!
To bohatě stačilo.
Je v bezvědomí.
Vyhrál jsi.
Vážně to chce ukončit?
Thorfinne.
No tak, Thorfinne.
Rozumíš mi?
Souboj skončil.
Prohrál jsi.
Přestaň. Je po všem.
Vy mizero!
Ztratil jsi vědomí.
Byl odhodlaný tě dorazit.
Další souboj, až se ti uzdraví pravá ruka.
Dopadne to stejně, i když bude zdravá.
Není to kvůli zranění.
Prohrál, protože idiot zůstane idiotem.
Normálně při souboji přemýšlíš.
Jenže když se ti do hlavy nahrne krev, tak si to sám kazíš.
Z výrazu tvé tváře rozpoznám, že chceš zasáhnout mou krční tepnu.
Okamžitě ztrácíš nervy, hlasitě křičíš
a máváš mečem jako nějaký idiot v bitvě.
Nic z toho, co předvádíš, v sobě nemá špetku poetičnosti.
Je to přesně tak, jak říkal Bjorn.
Nesnáším bojovníky.
Obzvlášť nordické válečníky. Vikingy.
První, koho jsem zabil, byl právě severský válečník.
Nebyl to pohledný muž.
Byl to můj otec.
Chlapče,
dám ti do budoucna radu…
jak zabít někoho,
kým pohrdáš.
Takže. Au, to pálí! Začínám na to být starý.
Bacha, za tebou.
Moje matka byla otrokyně.
Matka byla nemocná, takže nemohla pracovat.
Pokud si dobře pamatuji, pomáhal jsem kováři a ve stájích.
Neustále jsem na sobě měl popel, saze nebo koňská lejna,
takže jsem byl buď černý, nebo bílý.
Proto mi začali říkat Askeladd.
Znamená to „pokrytý popelem“.
Lord Olaf se vrátil domů!
Zase zvítězil!
Můj otec byl z mocné jutské rodiny.
- Lord Olaf! - Vítejte doma, lorde Olafe!
Měl rád chlast, ženy a zabíjení.
Byl to typický Viking, kterých je všude plno.
Nejspíš měl s jinými ženami několik dalších dětí. Jako v mém případě.
Jména ale dával jen dřívějším dětem,
které měl se svou právoplatnou ženou.
Tváře těch zbylých dětí by si asi ani nedokázal vybavit.
Když byla moje matka mladá,
přišlo mi, že je otcova oblíbená otrokyně.
Jenže pak onemocněla a on s ní zacházel jako se psem.
Bylo mi jasné, že se nám život zkomplikoval,
ale má matka to tak nevnímala.
Matka často vyprávěla o našem předkovi, kterým byl hrdina Artorius.
Stejný příběh vyprávěla bezpočtukrát.
Jednalo se o legendárního generála,
který před 500 lety ochránil matčinu zem před invazí barbarů.
Věřila legendě o znovuvzkříšení tohoto hrdiny.
Podle ní se měl jednoho dne vrátit,
aby ji osvobodil od nemoci a otroctví.
Opakovala to tolikrát, že jsem tomu sám začal věřit.
Daleko na západ,
na dokonalém místě, kam se obyčejný člověk nedostane,
prý v ráji žije hrdina Artorius.
Je to poklidná, bohatá a zaslíbená země, ve které nikdo nikdy nezemře.
Ten hrdina
tam nyní údajně pečuje o svá zranění z bojů.
Jednoho dne povede armádu,
která barbary odsoudí k smrti
a bude vládnout světu.
Rod mojí matky
na to stále čekal.
Čekali a čekali. 500 let.
A hrdina
se stále neobjevoval.
Zamyslete se nad tím.
Jestliže můj předek skutečně žil na tak překrásném místě,
nikdy by se ho nevzdal a do tohoto světa se nevracel.
Později,
když mi bylo 11 let, přišla má matka o rozum.
Matko!
Ze všech lidí
to byl právě můj otec, který zrovna projížděl,
a jehož si spletla s hrdinou Artoriem.
V tu chvíli jsem to pochopil.
Jestliže se Artorius tehdy neobjevil, aby zachránil mou matku,
pak se taková postava nezjeví celou věčnost.
Rozumíte tomu, chlapci?
Někdo se o to musí postarat.
Nebude se jednat o hrdinu ani boha,
ale o někoho jiného.
Byla to záhada opředená tajemstvím.
Tehdy jsem prvně použil meč. Držet ho v ruce mi však nečinilo potíže.
Věděl jsem, jak se s ním ohánět.
Bral jsem to jako důkaz toho,
že ve mně proudí krev parchanta stojícího přede mnou.
Je to strašné.
Přivádí mě to k slzám.
Ty.
Jsi dítě té ženy?
Jsi moje dítě?
Ano.
Vkládám do tebe naděje.
Odteď budeš bydlet v mém domě.
Rozhodně jsem si nepomyslel, že by ho 11letý chlapec dokázal zabít.
Prvním krokem k upoutání pozornosti otce
byl úspěch.
Na jeho panství jsem vypiloval etiketu.
Výcvik v bojovém umění ani jezdectví jsem též nezanedbával.
Taky jsem dobře vycházel se svými nevlastními bratry.
- Dobrá práce. - Není to špatné.
Vždy jsem si dával pozor, abych svému otci projevoval úctu.
Byl jsem jeho věrný syn.
Nezapomínal jsem na to, že mě uchránil před otroctvím.
Netrvalo dlouho a jeho sluhové i okolní svět
mě přijali za jeho syna.
Takhle to pokračovalo další dva roky.
Začaly mě zajímat dvě věci:
neopatrnost mého otce a právo na dědictví.
Taky jsem se chtěl předvést.
Ve výrazu otcovy tváře byl patrný údiv.
Měl jsem meč svého staršího bratra.
Ukradl jsem ho synovi, se kterým otec neměl dobré vztahy.
Ostatní bratři označili za viníka jeho,
proto ho zavěsili a zlynčovali.
Taková cháska prosťáčků.
Všichni byli hloupí a nemravní. Prostě jen holota,
která se kromě chamtivosti na nic jiného nezmohla.
Takových špinavých parchantů, kteří o sobě tímto způsobem dávají vědět,
potkáte všude plno.
Neubývali, ať jsem jich zabil, kolik chtěl.
Nezáleží na tom, jestli je to Artorius, Ragnarök nebo Poslední soud.
Jestli má něco přijít, pak bych chtěl, aby to bylo brzo.
Až ten den nadejde, nejspíš ho nepřežiju.
Už tady tlachám dost dlouho.
Jednoduše řečeno, Thorfinne.
Jelikož jsi mě za deset let nedokázal překonat,
považuju tě za idiota.
Zavři hubu!
Ať se děje cokoliv, stejně tě zabiju!
Rozhodně tě zabiju!
Dobrý bože.
To tvrdíš i poté, co jsem ti právě řekl?
Jsi jako pes, co pobíhá kolem a slídí po jídle.
Ovšem před tvou pracovní etikou smekám klobouk.
Neustále mě nutíš do těchto směšných soubojů.
Dokonce jsi kvůli nim i dychtivě vyzval Thorkella.
Takový spratek
přijde vhod.
Bože.
Měl bych být vděčný i Thorsovi.
Počkat.
Počkej!
Už toho bylo dost.
Mlčte!
Buďte zticha!
Měl bys nechat zahojit rány.
Počkat.
Nikam nechoď.
Ubohé.
Dobrý bože.
Jsi ztuhlý jak prkno, Bjorne.
Proč to mám být já?
Jsi potomek hrdiny, Askeladde.
Taky jsi moudrý.
Nemyslíš si,
že bys jako král mohl změnit svět?
To musíte žertovat.
Neposlouchal jste můj příběh?
Jste hoden královského trůnu.
Víc než já nebo král Sven.
Máte to vepsané v obličeji.
Já jsem jen bezvýznamný Viking.
Překlad titulků: Michal Pokorny