Ránko, moje rybko bezploutvičko.
Ahoj, mami. To jsem já. Volám jen tak.
Dostal jsem od tebe pohled. Zrovna si ho dávám vedle akvárka.
Jo. Gus je prima. Ale zlobí se na mě.
Pořád se ptá, kdy si někam vyrazíme.
Možná to jednou půjde.
Já vím, že chce do světa, ale s jednou ploutví je to těžké.
Každopádně, mami, mám se dobře.
Jen mám každé ráno pocit, že mě přejel autobus.
A jestli...
Pořád prodáváte košťata a rýžáky?
A pořád před mým vchodem. Ale já s tím nemám problém. Nashle.
Mrzí mě, že jsem tě nezastihl.
Zkusím to zítra. Čauky mňauky.
Zatraceně! Počkejte!
Kruciš.
Brýden.
STAROVĚKÝ EGYPT
To se podívejme.
Někdo si tu spletl
Velkou pyramidu v Gíze se skládkou.
Ne, že by v ní něco bylo.
Jo. V ní možná ne.
Ale tamhle,
tam něco bylo.
Podívej. Brali na to kovový háček, víš?
Prostrčili ho nosní dírkou a…
Vytáhli všechny orgány. Až na srdce.
A proč?
Protože věřili, že srdce potřebuješ
před soud v podsvětí.
A pouze ti, kdo měli srdce čisté, směli dál, do pole rákosu.
A jaký to bylo? Když vykopli z pole rákosu vás?
Jak to myslíš? Já nejsem mrtvý, nebo ano?
-Stevie. -Já...
-Nedoplnil jsi zboží. -Promiň, Donno. Mám to.
A jsme tady.
Kolikrát ti to mám opakovat?
Nejsi žádný průvodce, Stevie.
Steven. Já jsem Steven.
Ne, jsi budižkničemu,
když neděláš to, za co tě platíme,
což je prodávání želé dětem.
Chápu.
Ahoj.
-Ahoj. -Jak jde prodej želé?
Ani nevím, co má společného s Egyptem.
Vždyť tehdy vůbec želé neznali.
Mlsali fíky a datle a…
Jde mi sem další skupina. Platí zítra ta sedmá?
-„Sedmá?“ „Zítra?“ -„Nej steaky ve městě?“
-Jo. Jasně. Jo. -Jo? Tak jo.
Promiň, ale...
-Co? -Ty mě zveš na rande?
Jsi vtipnej. Tak zítra.
Stevie, ty jeden rošťáku. Já nevěděla, že po ní pálíš.
To ani já.
Počkat, říkala steak?
Co bude zapřísáhlej vegan jako ty jíst ve steakhausu?
Nevím, Donno. Salát. Chleba?
Jo, chápu, co na tobě vidí. Jsi fakt partie.
-Dej ty hrochy sem, ano? -Jasně.
Tveret. Hrošice. Bohyně Tveret. To mi připomíná...
Když jsem šel do práce, všiml jsem těch bannerů venku.
A proto jsi přišel zase pozdě?
Ne. Omlouvám se.
-Autobus jel dřív... -To je už potřetí,
-co ses přiloudal jak lenochod. -Já vím.
A proto děláš tenhle tejden inventuru. Gratuluju.
Jistě. Rozkaz.
Ale ne, chtěl jsem ti říct, že ty bannery a plakáty na Devatero...
-Na co? -Na Devatero.
Vždyť víš, společenstvo egyptských bohů?
-Je v něm Hor, Usir, Tefnut… -Dost, prosím.
Jestli se mi vnucuješ jako průvodce, odpověď zní pořád ne.
Ne. Nevnucuju se. To od tebe nebylo hezké.
Ale snažím se naznačit...
Ne, že bych pomlouval markeťáky, ale udělali pořádnou botu.
Mají tu sedm bohů, ale v Devateru jich je devět.
Dva jsem vykopla. Chodili pozdě.
Jestli mě nepřestaneš zdržovat blbostma, tak tě nechám zavřít do sarkofágu.
A tam můžeš nějakýho faraona bavit tím, co všechno je blbě.
-Plav. -Dobrá.
-Zmiz. Hned. Nech to. -Jo. Omlouvám se.
Vypadni. Ať už tě nevidím.
S tebou se tak hezky povídá.
-Dobrou, J.B. -Dobrou, Scotty.
-Tak ráno. -Scotty?
Já jsem Steven. Jakože s V.
Nashle zítra.
Jako by moje tělo chtělo vstát.
A procházet se. Jako by chtělo udělat 10 000 kroků.
Víte? A já o tom ani nevím, než se probudím bůhvíkde.
Proto se snažím v noci neusnout. Co vy na to?
Já vím. Máte pravdu.
Lidem se dějí i horší věci, ale...
Ne? I když mně to přijde zvláštní.
Přinesl jsem vám pralinky.
No a ta slečna, jak jsem vám říkal, ta z práce.
-Zítra máme jít na rande. -Promiňte.
-Vyfotil byste nás s ním? -Jistě.
-Díky. -Máme rande.
Ale já ji nepozval. Nevím, jak k tomu došlo.
Raz. Dva. Tři.
-Tady. -Děkujeme.
-Dýško nebude? -Jistě.
-Dík. -Díky.
Každopádně, jestli budu mít někdy přítelkyni,
tak se nemůžu vázat za nohu k posteli, ne?
To by ji mohlo nadobro odradit.
Víte, jak to myslím? Jo, vy to chápete.
Musím to vyřešit.
Už musím běžet.
Dík za pokec.
Zase se stavím, brzičko.
Nashle a dík.
Dobrý den! Vítá vás program Neusínej.
Začneme řešením kvízů.
Je to skvělý způsob, jak probudit mysl a zabránit usínání.
Nudí vás kvízy? Zkuste knihu.
Čtení udrží vaši mysl čilou a soustředěnou.
Představte si, že jste v příběhu, který čtete.
Je nějaká kapitola, ve které stojí za to být?
DEVATERO
Pamatujte, že k obnově energie potřebujete pouhých pět hodin spánku.
Dobrý den! Vítá vás program Neusínej.
Začneme řešením kvízů.
Je to skvělý způsob, jak probudit mysl.
Nudí vás kvízy?
Rozkol mezi bohem a člověkem
Zkuste knihu.
Dobrý den! Je nějaká kapitola, ve které stojí za to být?
Bože můj.
Tak to bylo divný. Co se stalo?
Co to bylo?
-Ty spi dál, červe! -Haló?
-Ty tu nemáš co dělat. -S tím souhlasím.
-Kde jste? -Předej své tělo Marcovi.
Cože? „Své tělo?“ Co...
-„Předej své tělo?“ Jak jako? -Ten idiot převzal vládu.
Dobrý den.
Nazdar.
Co tady blbneš?
Ne, ne!
-Co stojíš a koukáš? Uteč! -Ne, ne! Prosím!
Utíká do vesnice.
Jaký je překrásný den.
Jako bychom byli už v ráji. Akorát že to ráj není.
Je to temnota. Někdy se skrývá přímo v našich srdcích.
Jsme tu, abychom spolu vybudovali ráj na Zemi.
Kdo chce jít první?
Jsi statečný muž. Necháváš vážit své srdce.
Nabízíš službu naší bohyni ještě před jejím procitnutím.
Soudím tě jménem Amemait, byť jen zlomkem její moci.
Tento muž má srdce čisté.
Děkuji.
Kdo další chce jít?
Prosím, pane Harrowe. Chci to vědět.
Pro tebe Arthur. Pojď.
Necháš své srdce vážit bez ohledu na možný výsledek?
Ano.
Je mi líto.
Celý svůj život jsem žila řádně.
Věřím ti.
Ale váhy váží vše. Možná je to hřích v budoucnu.
Kéž bys žila, abys viděla, jaký svět stvoříme.
Avšak Amemait již rozhodla.
Odpusť. Ale ta výměna nedopadla dobře.
Někdo nás přepadl a zabil dva naše muže.
Je stále tady?
Podle nás je.
-Kruciš. -Ty...
Poznávám tě.
Mě? Nazdar.
Žoldáku.
„Žoldáku?“ Ne. Já nejsem žoldák. Já jsem prodavač.
Prodávám v suvenýrech. Jmenuji se Steven Grant.
Snažím se dostat zpět domů. Do Londýna.
Londýn? Ani nevím, proč to říkám takhle.
-Nuže, Stevene Grante ze suvenýrů. -Ano?
-Vrátíš mi toho skaraba? -Jo. Jasně.
Jo. Vy myslíte...
-Nic mu dávat nebudeš. -Tady je.
Vřele ti doporučuji mi to vrátit.
Já to... já...
No tak, šup. Jako by mi ztuhly prsty.
Tady ho máte. Jestli to není tou nadmořskou výškou, nebo čím.
Zde. Berte. To bylo zvláštní. Omlouvám se.
-Dvakrát tě žádat nebudu. -Neudělal jsem to záměrně.
Nevím, co se mi to děje.
Tady je. Jen berte. Berte.
-Bože! Nemůžu zastavit nohy. -Chyťte ho!
Snažím se zastavit nohy. Nejde to. Chci vám tu věc dát.
-Počkejte. -Nic se neděje.
Já se snažím. Přísahám, že se snažím vám ho dát.
Mám to!
Ale ne. Ten idiot je zpátky.
Pardon.
Bože.
Tak já už radši jdu, ano?
Bože.
Vidím, že se zlobíte. A rozzlobil jsem vás já. Omlouvám se.
Prosím, já...
Bože.
-Neopovažuj se toho skaraba pustit. -Vždyť jo!
To je mý auto!
Co to zas tropím? Nemám u sebe řidičák.
Proboha. Herdek, je jich na mě tolik.
Tohle musí být sen.
Chtějí mě zabít.
Tak jeď, cukrářská dodávko! Přidej!
No tak! Uhni, dělej! Pardon. Díky.
Jak milé.
Zastav.
Počkat. Pardon. Za ten dortík se omlouvám. Ne!
Vzbuď se, Marcu! Jestli o toho skaraba přijde, zabiju vás oba.
Vůbec nechápu, co se děje!
-Kamion, ty blázne! -Co?
Kamion!
Ne!
Ne, ne, ne!
Bože.
Jedu pozadu.
-On zahodil svou jedinou zbraň? -Nevím, co si mám počít.
Tak nech konat nás, parazite!
Naskoč.
Sakra!
O čem neandrtálci snili. Paleoantropologové se...
Jak se máme? Spalo se ti dobře?
Co se tak zdá akvarijním rybkám?
To mě... ploutev!
Jak to myslíte „dorostla?“
Včera měla ta rybka jen jednu ploutev. Tak jsem ji tu koupil.
-A dneska vidíte co? -Vidím dvě.
Dvě ploutve! Jo, pardon. Má dvě ploutve.
Je to normální, nebo…
Jestli chcete jinou, klidně.
Ale jak jsem říkala včera, všechny mají…
Jak to myslíte? Včera jsem tu nebyl.
Jasně.
Jak jsem řekla, dvě ploutve mají všechny.
A je mi jedno, co bylo v Nemovi.
Najděte si akvaristiku, kde prodávají invalidní rybky.
-Na tohle nemám čas. -Jdou ty hodiny správně?
To není možný, zrovna jsem vstával.
Hrabe vám? Ryba špatně, hodiny špatně. Dejte se vyšetřit.
Kruciš, mám rande. Pardon, mám rande.
Ach jo.
Vypadáš jak hňup.
Stále čekáte společnost?
Jo. Ale vypadá to bledě, že?
Vtipný. Voláš až teď?
Co? Jsem v té restauraci, jak jsme si říkali. Na steaky.
Jo. Já už si steak dala. Dík. Přede dvěma dny.
Cože? Říkali jsme v pátek. Dnes.
Přesně. Vítej v neděli.
Ale no tak. Pátek je přece pořád po čtvrtku, nebo ne?
Což nemění nic na tom, že dneska je neděle,
takže mi laskavě už nevolej. Čau.
Ale…
Promiňte, co je dnes za den?
-Neděle, pane. -Ne.
Fakt je...
Vážně?
A kuchyně bude zavírat.
Tak jo. Víte vy co?
Já si ten steak dám.
Jistě. A jaký vám nabídnu?
Chápu.
Dám si ten nejlepší,
co tu máte. Ten si dám.
Takže ze svíčkové. A jak propečený?
Dobře. Ať křupe. Propéct.
-Takže si píši propečený. -Dobře.
Jo. To zní lahodně.
A víš, že jo? Myslím, že jsem se jí líbil.
Ty kytky taky. Jo.
Však já ji brzo přivedu ukázat.
Jo, bude se ti líbit. Jo, má skvělý smysl pro humor.
No nic. Víc ti o ní řeknu zítra. Měj se. Čauky mňauky.
Chceš taky?
Tak jo.
Můžeš dostat drobky.
Jestli jsi ty Gus, tak já jsem královna ze Sáby.
Co to je?
A co je tohle?
To by bylo.
Tak fajn.
Zmeškaná volání
Příchozí hovor Layla
Jo?
Díky bohu! Jsi naživu.
-Jo, jsem. -A dál?
Píšu ti a volám celý měsíce.
Nemohl jsi mi dát vědět, že jsi v pořádku?
Bála jsem se, že se ti něco stalo.
Kde jsi? A kde jsi byl?
Haló? Jsi tam?
Pardon, našel jsem tenhle mobil u sebe doma
a snažím se přijít na to, kdo jste.
-Co to máš za přízvuk? -Co?
Co to má znamenat?
Pardon, kdo si myslíte, že jsem?
Jak to myslíš „kdo“? Co je to s tebou, Marcu?
Jak jste mi to řekla?
Kdo jste?
A proč jste mi řekla Marcu?
Haló?
Ne, ne. Volej.
Stevene.
-Haló? -Stevene.
-Musíš s tím přestat. -Kdo to řekl?
-Jinak se dostaneš do maléru. -Ne, pane.
Střílíte si ze mě?
Herdek.
Stevene.
Přestaň pátrat.
Bože. Co se to děje?
Co se to děje?
Bože!
Přízemí. Jedem.
Podržte mi dveře.
Děkuju.
Brýden.
-Dobrý. -Máte se?
Dobře. Děkuju.
Jen mi vypadla kontaktní čočka.
Snad ji najdete.
Nějak nám tu zlobí elektřina, viďte?
To je pořád něco, že?
-To je zas páté patro? -Ano, páté.
Bydlí tu Claire, má známá. Jdu ji navštívit.
Už mě čeká.
Co se to děje?
Panebože. On existuje.
Ahoj, J.B. Máš se dobře?
-Já jo. A jak ty, Scotty? -Jsem Steven.
-Už zase koukáš na videa s vydrami? -Jsou k sežrání.
Bezva. Jo. Super.
Potřebuju, abys teď hlídal, protože po mně někdo jde.
-Jako fakt? -Jo, mohl bys
-sem teď nikoho nepustit? -Jsme v muzeu, kámo. To bude problém.
To chápu. Myslím nikoho podezřelého.
Kdo chce dovnitř, může. Vstup je volnej.
-Chápu. Ale tenhle... -Můžeš odnést tohle dolů?
-Minutku. -Musím. Volá máma.
-Hned. Chvilinku. -Odnes to dolů.
-Pomoz mi, prosím. -Mohl bys to vzít dolů?
Panebože. Ten chlap byl i v autobusu.
To je mi šumafuk. Vezmi to dolů.
Mohla bys mi, prosím, dát minutku?
Jo? Díky, Donno.
A dneska uděláš tu inventuru.
-Ty tu vážně pracuješ. -Bože.
Hádal jsem, že Steven Grant je jen alias. Jsem překvapen, že tě zde nacházím.
Promiň, Ronnie. Tenhle pán mě pronásleduje.
-Ani nevím, co mi… -Sláva Amemait.
-Děkuji. -Ronnie, ty k nim patříš?
Pane, já toho vašeho vrubouna nemám. Přísahám.
Ne. Ten skarab nepatří mně. Ten patří jí. Znáš Amemait?
Jestli znám Amemait? Ne osobně.
Egyptská bohyně.
První strašidlo na světě.
Strašidlem byla jen pro zločince.
-Jasně. -Jen ji unavovalo čekat s trestem
do chvíle, kdy hříšníci napáchají zločiny.
Plel bys svou zahradu až tehdy, kdy by ji plevel zahubil?
To to bych nedělal.
Spravedlnost Amemait jde napříč životy nás všech.
-Chápu. -Tím, co bylo, je, bude.
Ví, co jsme udělali i co uděláme.
Prima. Dobře. Tohle v učebnicích není.
Pomni,
že kdyby byla Amemait volná,
znemožnila by Hitlerovi rozpoutat válku.
Nebyl by Nero, arménská genocida, Pol Pot.
-To byli zlí lidé. -Ale byla zrazena.
-Vážně? -Nedbalostí ostatních bohů.
A jejím vlastním avatárem.
„Avatar.“ Modří lidé. Krásný film.
-Avatárem myslím... -Myslíte ten animák?
-Stevene. Přestaň. -Hodláte mě zabít?
Je to k zešílení, viď?
Ten hlas v tvé hlavě.
Neústupný a věčně nespokojený.
Můžeš se snažit sebevíc,
ale on tě vyžírá. A nepřestane, dokud z tebe nezbude
jen prázdná schránka.
Čím víc voláš o pomoc,
tím víc zníš jako ten, jenž působí planý poplach.
Nemůžu vám pomoci.
Avšak já chci pomoci tobě.
Viděl jsem vás zabít tu stařenu v Alpách.
Jen jsem jí vyjevil to, co se brzy dozví další miliony lidí.
Chceš znát tu pravdu též?
Zmítá tebou chaos.
Cože?
Jen ať jde.
Herdek filek.
Haló? Donno?
J.B.?
Do muzea pejsci nesmějí.
K noze.
Haló?
Kdepak jsi, ty jeden rošťáku?
Co to děláš, Stevene?
K noze.
Haló?
Klasika.
Já tě slyším. Co ty mě?
Jo.
Stevene Grante ze suvenýrů.
Dej mi toho skaraba a nebudeš rozsápán na kusy.
Bože můj!
Bože.
Stevene.
Stevene, můžu nás zachránit.
Ale nemůžu se s tebou dohadovat.
Musíš mi odevzdat tělo. Rozumíš?
Jak jako tělo? O čem to mluvíš?
Ta věc se probourá dveřmi. Dochází nám čas.
-Poslouchej mě. -Herdek! Ne!
-Koukni se na mě. -Ne!
-Na mě koukej. -Neexistuješ.
-Existuju. -Ne! Nejsi.
-Nic z tohohle se neděje. -Jsem, Stevene. Odevzdej mi tělo.
Jinak to nejde.
-Bože. Já tu umřu. -Stevene.
-Já tu umřu. -Podívej se na mě.
Ty tu neumřeš.
Zachráním nás.
PODLE KOMIKSŮ MARVEL
České titulky Vojtěch Kostiha