Neața, Gus, mica mea minune cu o aripioară.
Bună, mama. Eu sunt. Voiam să văd ce faci.
Am primit vederea, tocmai o lipeam pe acvariul lui Gus.
Da, foarte drăguță. Lui nu prea-i place.
Mă tot întreabă de ce nu îl duc niciodată nicăieri.
Poate într-o zi, nu?
I-ar plăcea să cunoască lumea, dar e cam greu cu o aripioară, nu?
În fine, mama, totu-i bine pe-aici. Nu-i atât de rău.
Încă mă trezesc în fiecare dimineață, de parcă m-a lovit un autobuz.
Și dacă tu...
Hei, amice. Încă mai vinzi vechiturile alea de mături și perii?
Fix în fața ușii mele. Nu mă deranjează. Noroc.
Scuze că nu ți-am răspuns, mama.
Mai încercăm și mâine. Pusi-pusi.
O, băga-mi-aș. Stai!
Rahat.
Noroc.
EGIPTUL ANTIC
Ia te uită!
Cineva a confundat
Marea Piramidă din Giza cu groapa de gunoi.
Oricum nu-i nimic înăuntru.
Da. Da, așa e.
Dar acolo...
e ceva periculos.
Ia fii atentă. Luau cârligul ăsta mare, vezi?
Și îl băgau uite-așa prin nări și...
Le scoteau toate organele. În afară de inimă.
De ce?
Se credea că ai nevoie de inimă
ca să fii judecat în Viața de Apoi
și doar cei mai vrednici aveau voie să treacă prin Câmpia de Stuf.
Și te-ai ofticat? Că nu te-au lăsat prin Câmpia de Stuf?
Bună gluma, dar eu nu sunt mort, nu-i așa?
- Stevie. - Eu...
- Sper că nu stai de vorbă. - Scuze, Donna. Mă ocup eu.
Uite-așa.
Nu știu de câte ori trebuie să-ți repet.
Tu nu ești ghid al muzeului, Stevie.
De fapt, e Steven. Eu sunt Steven.
Nu, tu ești inutil
dacă nu faci ce ești plătit să faci,
adică să vinzi astea copiilor.
Am înțeles.
Bună.
- Bună. - Cum merge traficul de zahăr?
Nu înțeleg ce treabă au astea cu Egiptul.
N-aveau așa ceva pe-atunci, nu? Nu.
Aveau smochine și curmale și...
Mi-a venit următorul tur, a rămas pe mâine seară la șapte?
- „Mâine la șapte”? - „Cea mai bună friptură”?
- Da. Corect. - Da? Bine.
Scuze. Dar...
- Ce? - Mă inviți în oraș?
Ești amuzant. Ne vedem mâine.
Stevie, ce ticălos ești. Nu știam că ai spart gheața.
Nici eu nu știam.
Stai așa, a spus „friptură”?
Ce Doamne iartă-mă o să mănânce un vegan acolo?
Nu știu, Donna. Salată? Pâine?
Da, acum înțeleg pe ce-a pus gheara. Ești o partidă.
- Nu vrei să duci și hipopotamii acolo? - Da, sigur.
Taueret. Hipopotamul, Zeița Taueret. A, Donna, era să uit.
Când am venit dimineață, am văzut bannerele.
Și de asta ai întârziat și azi, nu?
Nu. Iartă-mă.
- Autobuzul a venit... - E a treia oară
- ...când ți se rupe de program. - Știu.
De aia o să faci inventarul săptămâna asta. Felicitări.
În regulă. Să trăiți.
Dar nu. Voiam să-ți spun că bannerele și posterele cu Eneada...
- Cu ce? - Eneada?
Știi tu, super-trupa de zei egipteni?
- Horus, Osiris, Tefnut, Shu... - Te rog, gata.
Dacă asta e un fel de audiție pentru ghizi de muzeu, răspunsul e tot „nu”.
Nu, nu. Ce încerc să... Să știi că mă doare să aud asta.
Dar ce încerc să subliniez...
Eu nu încerc să critic marketingul, dar s-a produs o eroare majoră,
pentru că au printat șapte zei, iar în Eneadă sunt nouă.
I-am concediat și pe ei c-au întârziat.
Ascultă, dacă nu încetezi cu trăncăneala, jur că te îndes într-un sarcofag.
Să te văd cum îi spui faraonului ce-i cu afișele.
- Valea. - Bine.
- Du-te. Acum. Of, lasă-le. - Da. Iartă-mă.
Lasă-le. Ieși afară. Pleacă de lângă mine.
Mereu o încântare.
- Noapte bună, JB. - Noapte bună, Scotty.
- Ne vedem mâine. - Scotty?
Sunt Steven. Cu V.
Ne vedem mâine.
Serios, parcă corpul meu vrea să se ridice
și să umble hai-hui, de parcă trebuie să facă cei 10.000 de pași zilnici.
Și nici măcar nu-mi dau seama până nu mă trezesc pe te miri unde.
De aia încerc să nu mai adorm noaptea. Tu ce zici?
Știi ce? Ai dreptate. Presupun că
oamenii fac tot felul de chestii dubioase, dar...
Nu? Mă rog, eu cred că e o mare... A, iartă-mă.
Parale-n plus pentru vedeta serii.
Așa, fata de care-ți spuneam, cea de la muncă.
- Mergem la o întâlnire mâine... - Scuză-mă.
- Ne faci și nouă o poză cu el? - Sigur.
- Mulțumim. - Mergem la o întâlnire.
Nici măcar n-am invitat-o. Nu știu cum s-a-ntâmplat.
Unu. Doi. Trei.
- Ia uitați. Noroc. - Mulțumim.
- Nu uitați de bacșiș. - A, da.
- Salut. - Mersi.
În fine, dacă voi avea o iubită, la un moment dat,
nu o să mai pot să mă leg de pat noaptea, nu?
Ăsta cam e un semnal de alarmă, nu?
Înțelegi ce spun? Da, tu mă-nțelegi.
Trebuie să găsesc o soluție.
Bine, hai că eu am fugit.
Mi-a părut bine.
Ne mai vedem mâine seară.
Bine, salut.
Salut și bine ai venit la Nopți Albe.
Hai să începem prin a rezolva un puzzle.
Este o modalitate bună de a-ți ține mintea trează.
Te-ai plictisit de puzzle-uri? Încearcă o carte.
Cititul ne ajută mintea să rămână în alertă.
Încearcă să te proiectezi în poveste.
Ai găsit vreun capitol interesant, care te atrage?
ENEADA
Ține minte, vei avea nevoie de doar cinci ore ca să-ți revii.
Salut și bine ai venit la Nopți Albe.
Hai să începem prin a rezolva un puzzle.
ENEADA Pragul dintre om și Dumnezeu
Încearcă o carte.
Salut! Ai găsit vreun capitol interesant, care te atrage?
Vai de mine.
O, ce-a durut. Ce s-a-ntâmplat?
Ce... Ce-a fost asta?
- Culcă-te la loc, vierme. - Alo?
- Nu ar trebui să fii aici. - Da, sunt total de acord.
- Unde ești? - Cedează-i corpul lui Marc.
Pardon, ce? „Corpul”? Ce...
- „Să-i cedez corpul?” Care corp? - Ah, idiotul e-n control.
Salut.
Bună...
Ce crezi că faci?
Nu!
- Nu sta ca prostul, fugi. - Nu! Vă rog!
Se îndreaptă spre sat.
Ce zi minunată.
Parcă suntem în Rai. Doar că ăsta nu-i Raiul, nu-i așa?
E abisul. Câteodată, se ascunde în inimile noastre.
Trebuie să facem Pământul să ia chipul Raiului pe cât putem.
Cine vrea să fie primul?
Ești un om curajos. Îți oferi sufletul spre judecată,
vrând să slujești zeiței noastre înainte ca ea să se fi pogorât.
Te judec în numele lui Ammit cu un crâmpei din puterea ei.
Ăsta e chipul unui om cinstit.
Mulțumesc.
Cine vrea să fie următorul?
Te rog, Harrow. Trebuie să știu.
Spune-mi Arthur. Vino.
Îți vei accepta judecata, indiferent de urmări?
Da.
Îmi pare rău.
Am fost bună toată viața mea.
Eu te cred.
Dar balanța vede tot. Poate că este ceva ce ți se va așterne pe temei.
Ei bine... Eu îmi doresc să vezi lumea pe care-o clădim.
Și totuși, Ammit a decis.
Îmi pare rău. A fost o problemă cu schimbul.
Am fost atacați. Cineva ne-a omorât doi oameni.
E încă aici?
Așa credem, da.
- Ah, rahat. - Tu...
Știu cine ești.
Eu? Bună...
Mercenar.
„Mercenar”? Nu. Eu nu sunt mercenar. Eu sunt un vânzător.
Lucrez la un muzeu, numele meu e Steven Grant.
Încerc să ajung acasă. În Londra.
Londra? Nu știu de ce am articulat așa.
- Ei bine, Steven Grant de la muzeu. - Da?
- Ne dai înapoi scarabeul? - Să ce? Bine.
Da... Tu zici de...
- Nu îi vei înapoia nimic. - Uite.
Îți recomand să ne înapoiezi scarabeul.
Eu nu fac...
Hai odată. Parcă... Am degetele lipite.
Stai să-ncerc să... Nu știu, o fi de la presiunea atmosferică sau ceva.
Uite. Ia-l. Ce ciudat. Scuze, n-am...
- N-am să repet. - N-am făcut-o intenționat.
Nu înțeleg ce mi se întâmplă.
Poftim. Ia-l odată, ia-l.
- Doamne! Nu mă ascultă picioarele. - Luați-l!
Nu pot... Încerc să mă opresc. Chiar încerc să ți-l dau.
- Stai! - Nu-i nimic.
Încerc, amice. Jur că încerc să ți-l dau.
L-am luat!
Nu se poate! S-a întors idiotul.
Scuze.
O, Doamne.
Eu o să... o să mă duc, bine? Da.
O, Doamne.
Văd că ești furios. Știu că te-am supărat. Îmi pare rău, bine?
Te rog, nu...
Vai de mine.
- Să nu-ndrăznești să pierzi scarabeul. - În regulă!
Aia e duba mea! E a mea!
Ce tot fac? Nici măcar nu am permis.
O, vai. Rahat, sunt atât de mulți.
Trebuie să fie un vis.
O să mă omoare.
Haide, rahat de dubiță cu brioșe. Mișcă-te!
Haide! Mișcă-ți fundu'! Mulțumesc. Scuze!
O doamnă.
Stai. Scuze. Iartă-mă pentru brioșă. Nu!
Trezește-te, Marc! Dacă pierde scarabeul, vă omor pe amândoi.
Nu înțeleg ce se întâmplă!
- Camionul, idiotule! - Ce?
Camionul!
Nu!
O, Doamne.
Conduc cu spatele.
- Tocmai și-a aruncat arma? - Habar n-am ce fac.
Atunci lasă-ne, parazitule!
Haide!
Ah, băga-mi-aș!
Visul neandertalienilor. Paleoantropologii...
Cum suntem azi, Gus? Ai dormit bine?
Oare peștii ce visează când dorm?
Ce naiba... Pește.
Cum adică „au crescut înapoi”?
Peștele ăsta avea ieri o aripioară. Exact așa l-am cumpărat.
- Acum, spune-mi ce vezi. - Văd două...
Două aripioare. Da, scuze. Dar, da, acum are două aripioare.
Deci, asta e normal sau...
Dacă vrei să-l schimbi, treaba ta.
Dar cum ți-am zis și ieri, toți au două...
Ce vrei să spui? N-am fost aici ieri.
Da, bine.
Uite, cum spuneam. Toți au două aripioare.
Și nu-mi pasă ce spune filmul cu Nemo.
Găsește un magazin pentru pești cu handicap.
- Eu n-am timp de asta. - Stai, ăsta merge bine?
Nu, e imposibil, abia m-am trezit.
Ești cu capu'? Peștele nu-i bun, ceasul nu-i bun. Eu cred că ești dus.
La naiba, am o întâlnire. Scuze, am o întâlnire.
Da, bine.
Arăți ca naiba.
Mai așteptăm pe cineva?
Da. Nu sunt semne bune, nu-i așa?
Ce să zic. Pe bune că mă suni?
Despre ce vorbești? Sunt la restaurantul cu friptură, azi mâncăm friptură.
Da, am mâncat singură friptură, mersi. Acum două zile.
Ce? Credeam că am spus vineri. Azi.
Mda. Păcat că e duminică.
Fii serioasă. Cred că vineri încă vine după joi, nu-i așa?
Asta nu schimbă faptul că azi e duminică,
deci uită că exist. Te pup.
Dar...
Scuză-mă, ce zi e azi?
- Duminică, domnule. - Nu.
Este...
Pe bune?
Bucătăria se-nchide în curând.
Bine. Știi ce?
Vreau o friptură, te rog.
Sigur. De care să fie?
Înțeleg.
Vreau cea mai bună parte...
Friptura. Aia e cea pe care o vreau.
Un mușchi file de vită. Și cum doriți să fie?
Exact, bun. Foarte bine. Da.
- Deci îl vreți bine făcut. - Bine. În regulă.
Da. Sună delicios.
Da, știi, chiar cred că mă place.
I-au plăcut florile. Da.
Da, păi, o s-o aduc acasă cât de curând, cred.
Da, sigur ți-ar plăcea. Are un super simț al umorului.
Deci... În fine, îți povestesc mai multe mâine. Te iubesc. Pusi-pusi.
Vrei și tu?
Bine.
Îți dau niște bobițe.
Dacă tu ești Gus, eu sunt Regina din Saba.
Ce-i asta?
Ce-i cu asta?
Ia să vedem.
Bun.
Apeluri nepreluate
Layla.
Da?
Dumnezeule, ești viu.
- Da, sunt. - Asta-i tot?
Te sun și îți scriu de luni bune.
Nu puteai să dai un semn de viață?
Credeam că ai pățit ceva.
Unde ești? Pe unde-ai umblat?
Alo? Ai...
Scuze, am găsit telefonul ăsta la mine-n apartament
și încerc să-mi dau seama al cui este.
- Ce-i cu accentul ăsta? - Poftim?
Spune-mi ce se întâmplă.
Scuze, tu cine crezi că sunt?
Cum adică „cine”? Ce se-ntâmplă cu tine, Marc?
Cum mi-ai spus?
Cine ești?
Și de ce mi-ai spus Marc?
Alo?
Nu. Haide.
Steven.
- Alo? - Steven.
- Trebuie să te oprești. - Cine a spus asta?
- O să te bagi în belele. - O, nu, amice.
Cineva își bate joc de mine.
Băga-mi-aș.
Steven.
Nu mai căuta.
O, Doamne. Ce se întâmplă?
Ce se întâmplă?
Vai de mine!
Nu, P. Hai odată. La parter.
Ține ușile.
Mulțumesc.
Săr'na.
- Bună. - Ce mai faceți?
Bine. Mulțumesc.
Mi-am pierdut lentila de contact.
Sper s-o găsești.
Văd că sunt probleme cu curentul, nu?
Tot timpul e la fel, nu-i așa?
- Ne-am întors la cinci? - Da, la cinci.
Prietena mea, Claire, stă aici. Sunt în vizită.
Mă așteaptă.
Ce se întâmplă?
Dumnezeule. E real.
Hei, JB, cum îți merge?
- Ce mai faci, Scotty? Sunt bine. - Sunt Steven.
- Iar te uiți la filmulețe cu vidre? - Sunt adorabile, nu?
Super, da. Bine. Ascultă-mă.
Am nevoie să fii cu ochi-n patru, cineva mă urmărește.
- Serios? - Da. Poți să
- nu lași pe nimeni să intre, te rog? - E un muzeu. Va fi greu.
Normal. Vreau să spun, dacă-i cineva dubios.
Cine vrea să intre, intră, e gratis.
- Înțeleg. Tipul ăsta... - Poți să duci astea jos?
- Stai. Știu. - Mă sună mama.
- Da, stai puțin. - Du astea jos acum.
- Te rog, ajută-mă... - Poți să duci astea jos, te rog?
Vai de mine. Omul ăla era în autobuz.
Mă doare-n fix cot. Du astea jos...
Vrei, te rog, să mă lași puțin?
Da? Mersi, Donna.
Tot faci inventarul diseară.
- Deci tu chiar lucrezi aici. - O, Doamne.
Am crezut că Steven Grand e un alter-ego. Imaginează-ți ce surprins am fost.
Scuză-mă, Ronnie. Omul ăsta de aici m-a tot urmărit.
- Nu știu cum... - Slavă lui Ammit.
- Mulțumesc. - Ronnie... tu ești de-ai lor?
Amice, nu am nenorocitul ăla de scarabeu. Îți jur. Eu...
O, nu. Scarabeul nu e al meu. Este al ei. O știi pe Ammit?
Dacă o știu pe Ammit... Nu, nu personal.
Zeiță egipteană, nu?
Primul bau-bau din lume.
Era bau-bau doar pentru cei nelegiuiți.
- A, da. - A obosit să mai aștepte
ca păcătoșii să comită fapta pentru a-i pedepsi.
Tu ai aștepta să moară trandafirii ca să cureți buruienile?
N-aș face asta.
Dreptatea lui Ammit veghează asupra existenței noastre.
- Am înțeles. - Trecut, prezent, viitor,
știe ce am făcut și ce vom face.
Bine. Super. Păi, cred că istoricii au uitat de asta.
Imaginează-ți...
Dacă Ammit era liberă, toate ororile
provocate de Hitler n-ar mai fi existat.
Nero, genocidul armean, Pol Pot.
- Ce oameni răi. - Dar a fost trădată.
- A fost? - De ceilalți zei indolenți.
De către propriul ei avatar.
„Avatar.” Oamenii albaștri. Mi-a plăcut filmul.
- Prin avatar, vreau să spun... - Adică anime?
- Steven, oprește-te. - Vrei să mă omori?
E-asurzitoare, nu?
Vocea din capul tău.
Neobosită, veșnic nemulțumită.
Oricât de tare te-ai strădui,
te devorează până când nu mai rămâne nimic,
doar o cochilie goală.
Și tot strigi după ajutor,
dar ceilalți văd doar un nebun care urlă în pustiu.
Nu te pot ajuta.
Eu încerc să te ajut pe tine.
Am văzut cum ai omorât-o pe femeia din Alpi.
Doar i-am spus ceea ce vor afla în curând milioane de oameni.
Vrei să știi adevărul?
E haos în tine.
Ce este?
Lasă-l să plece.
La naiba!
Alo? Donna?
JB?
Nu-i voie cu animale în muzeu.
Aici, băiete.
E cineva?
Unde ești, ticălos mic?
Ce tot faci, Steven?
Aici, băiete.
Alo?
Clasic.
Te aud. Tu mă auzi pe mine?
Da.
Steven Grant de la muzeu.
Dă-mi scarabeul și nu vei fi sfâșiat.
O, Cerule mare!
Dumnezeule.
Steven...
Steven, pot să ne salvez.
Dar nu mi te mai opune de data asta.
Trebuie să-mi dai controlul. Ai înțeles?
Nu, stai... Controlul a ce? Despre ce vorbești?
Chestia aia o să spargă ușa. Nu mai e timp.
- Hei, ascultă-mă! - La naiba! Nu!
- Uită-te la mine. - Nu!
- Ascultă. - Nu ești real!
- Asta e real. Sunt real. - Nu! Tu nu ești real.
- Nimic din astea nu e real. - Ba da, Steven. Dă-mi controlul.
E singura cale.
- O, Doamne. O să mor. - Tu... Steven.
- O să mor. - Uită-te la mine.
Nu o să mori.
Lasă-mă să ne salvez.
Te las... Bine.
BAZAT PE BENZILE DESENATE MARVEL
MARVEL STUDIOS PREZINTĂ
Pentru informații despre sănătatea mintală
vizitați Alianța Națională pentru Boli Mintale pe NAMI.org
Subtitrarea: Dragos Ionita