‫- מבוסס על אירועים אמתיים. -‬
‫- שלושה חודשים לפני כן‬ ‫חג הפסחא, 1900 -‬
‫מה עושה בשלן מצליח מנירנברג במינכן?‬
‫ברצוני לספר לך סיפור.‬
‫סיפורו של הילד הקטן הזה.‬
‫השנה היא שנת 1861.‬
‫הילד מבקר באוקטוברפסט הראשון שלו.‬
‫הוא נסע דרך ארוכה עם אביו מברלין‬
‫כדי להציג את הבירה שלהם במקום מיוחד זה.‬
‫בזמן שאביו עסוק,‬
‫הקטן יכול להעיף מבט ביריד.‬
‫הוא מקבל את פרוטתו הראשונה...‬
‫ביום זה.‬
‫הוא קונה בה את שערות הסבתא הראשונות בחייו.‬
‫הוא טועם מן המתיקות השמימית ‬ ‫ורוצה בדבר אחד בלבד:‬
‫הצלחתו של אביו.‬
‫ובכן? האם הוא הצליח?‬
‫כן.‬
‫הוא הצליח מאוד.‬
‫אבא!‬
‫מר פראנק.‬
‫למה אתה מספר לי את זה?‬
‫אני רוצה להמציא מחדש את האוקטוברפסט.‬
‫ימיהם... של הדוכנים הקטנים עברו.‬
‫אני אבנה אוהל שיכיל 6,000 איש. טירה, מבצר.‬
‫ששת אלפים מושבים.‬
‫זהו העתיד.‬
‫- אוהל בירה‬ ‫קורט פראנק -‬
‫לחיים!‬
‫עם כל הכבוד, מר פראנק...‬
‫אני מעריץ את הדמיון שלך,‬
‫אך דוכנים בממדים כאלה באוקטוברפסט?‬
‫אינך אפילו בעל פונדק ממינכן.‬
‫זו הדרישה הראשונה.‬
‫וחמשת הדוכנים שאתה הולך לקבור...‬
‫תחת התפלצת שלך,‬
‫הדוכנים הללו...‬
‫נשכרו על ידי משפחות במשך דורות רבים.‬
‫נסה את מזלך ביריד אחר, אך לא באוקטוברפסט.‬
‫זה לא יקרה כל עוד אשאר המפקח של ויזן.‬
‫לא. זה מוכרח להיות האוקטוברפסט.‬
‫ברצוני להתחיל בבנייה‬ ‫תוך שלושה חודשים לכל היותר.‬
‫החידוש הזה...‬
‫ימשוך אל מינכן אנשים מכל מקום.‬
‫אוקטוברפסט שלך‬
‫יהיה מפורסם ברחבי העולם‬ ‫הודות לאוהל הבירה שלי.‬
‫מר פראנק.‬
‫יתכן כי אני עדיין חדש‬ ‫בתפקידי כמפקח של ויזן,‬
‫אך...‬
‫המסורות של מינכן...‬
‫אני מכיר אותן.‬
‫הבט בילד הזה.‬
‫הוא אינו חלק מהמשפחה שלך,‬
‫אך ילדיך מקנאים בו‬ ‫על שמצא את סל הפסחא הגדול ביותר.‬
‫אתה גאה בבנך.‬
‫שכח מאוהל הבירה.‬
‫הוא לא בני. הוא בנך.‬
‫אתה מזהה אותה?‬
‫האישה הצעירה ליד אשתך.‬
‫עבר זמן מה, לא?‬
‫אתה יודע כמה היא שמחה לקבל תמיכה לבסוף?‬
‫השנים האחרונות היו לא קלות עבורה.‬
‫הבושה הרבה.‬
‫ילד ממזר, שמאיימים עליו ‬ ‫שישמור על שתיקה. זה...‬
‫עלול להיות מורט עצבים.‬
‫מילה אחת, והיא תשלח אותו הנה,‬ ‫שיקרא לך אבא.‬
‫מול אשתך.‬
‫מספיק עם ההבל הזה.‬
‫מה דעתך על זה:‬
‫תעזור לי לעזור לך.‬
‫אויבים יכולים להיות דבר מכובד, אורבן.‬
‫אך בוא נהיה חברים.‬
‫כבר מן ההתחלה, מבשלת דייבל הייתה בוויזן.‬
‫עוד לא נולדנו אז.‬
‫ואני אוודא שהיא תהיה כאן הרבה לאחר מותנו.‬
‫אך עוד לא שילמת על חוזה השכירות,‬ ‫גברת הופלינגר.‬
‫בבקשה.‬
‫אנא אמור למר אורבן ‬ ‫שאנו מסכימים להעלאה בשכירות.‬
‫אבל רק לאחר הוויזן.‬
‫אם כך, מסרי את החלקה שלך, בבקשה.‬
‫לא נוכל לחרוג מן הכלל.‬
‫אנחנו ספקי המלוכה, אז היזהר בדבריך.‬
‫האם בעלך נתן לך רשות לדבר כאן בכלל?‬
‫אל תשטה בנו, אחרת תתחרט על כך.‬
‫נשלם את ההפרש.‬
‫תבורך.‬
‫- תשעה שבועות עד לאוקטוברפסט -‬
‫כשאני נסער‬
‫אני רוצה לעשן, אך הרופא שלי אוסר על כך.‬
‫עשה לי טובה. אני אוהב את העשן.‬
‫אבל איני מעשן.‬
‫אלוהים, רק הפעם. בחייך.‬
‫רגע אחד, מותק.‬
‫בתי הגיעה זה עתה ממינכן‬
‫ורציתי להראות לה את חמש החלקות‬ ‫שנמצאות כעת בבעלותי. היכן הן?‬
‫אלה רק ארבע.‬
‫אחת חסרה. של הופלינגר.‬
‫אכן, אלה רק ארבע.‬
‫מר אורבן.‬
‫ברצונך לשכנע את שופט השלום שלך‬
‫ואת ראש העיר הארור,‬
‫אך כאן אתה נכשל?‬
‫הופלינגר בחובות.‬
‫חשבתי שזה יקרה מהר יותר.‬ ‫אפילו העליתי את דמי השכירות.‬
‫חשבתי שהם על סף פשיטת רגל.‬
‫הזקן... הוא קשה לפיצוח, ‬ ‫שלא לדבר על רעייתו.‬
‫לא ידעת זאת מראש?‬
‫קלרה!‬
‫אבא.‬
‫איך הייתה הנסיעה?‬
‫נפלאה.‬
‫אך דמיינתי את הוויזן אחרת.‬
‫הוא שומם כל כך.‬
‫נכון לעכשיו, יקירתי.‬
‫תראי אותך.‬
‫לא השתנית כלל.‬
‫זה טוב או רע?‬
‫בואי.‬
‫אראה לך את ביתך החדש.‬
‫- מבשלת דייבל -‬
‫הנה מגיע פרש הבירה, גבירותיי!‬
‫מה צריך בוקר מלבד בירה טובה ובחורה יפה?‬
‫המסבאה שלך זקוקה רק לבירה שלנו.‬
‫שלום לך, יפיוף.‬
‫הפטפטן הוא אחיך?‬
‫אבל אני... היפיוף.‬
‫גרדי.‬
‫נחמד מצדך לבוא לבד.‬
‫רק בגללך, איגנץ.‬
‫אך מדוע הייתי צריכה להביא שתיים מבנותיי?‬
‫מריה לא מספקת יותר?‬
‫שטויות. הן לא בשבילי.‬
‫בשביל שני בניי.‬
‫את יצירת מופת.‬ ‫-היי!‬
‫אוי!‬
‫לודוויג ביישן, את מבינה?‬
‫הוא זקוק לדחיפה קטנה.‬
‫ורומן לא צריך לצאת בידיים ריקות,‬
‫אז תוכלי להציע לנו מחיר הוגן?‬
‫היכנסי!‬
‫אביך תמיד מתנהג כך?‬
‫לא. הלוואי.‬
‫מלאכית, מלאכית, התעופפי!‬
‫תשמעי לי,‬
‫ברגע שאסיים אתך, את תהיי מאוהבת.‬
‫שוטה שכמותך!‬
‫למה?‬
‫שמעתי שאם מחבבים מישהו,‬
‫כיף כפליים במיטה.‬
‫גם אני שמעתי זאת.‬
‫רואה? אז נוכל לעשות זאת פעמיים, נכון?‬
‫אתה יכול לצייר סוסים בקרח?‬
‫בקרח? מה זאת אומרת?‬
‫ראיתי פעם שועל בחורף.‬
‫הוא עמד על אגם, תנועותיו קפואות.‬
‫והפנים שלו נראו כאילו שלא שם לב בכלל.‬
‫תראו!‬
‫קדימה. בואו, בחורים.‬
‫לעזאזל...‬
‫לעזאזל, זוזו הצידה!‬
‫ובכן?‬
‫הכול מסודר.‬
‫נוכל לחכות לוויזן בכיליון עיניים!‬
‫אתה בא?‬ ‫-עוד רגע.‬
‫לכמה זמן תזדקק?‬
‫גלוגאוור.‬
‫כסיל שכמותך.‬
‫תשובתי בעינה עומדת.‬
‫הלקוח שלי הכפיל את הצעתו.‬
‫הסתלק או שאשלח את אנשיי.‬
‫מתי תתחיל לשקול?‬
‫נקוב במחיר שלך.‬
‫התרחק מהמבשלה שלי,‬
‫אתה מבין?‬
‫לך.‬
‫אל תתמהמהו שם. תתחילו לעבוד!‬
‫- קולינה קנדל -‬
‫- דוח -‬
‫סליחה. הדלת הייתה פתוחה.‬ ‫באתי בנוגע למשרה הפנויה.‬
‫אני מקווה שלא איחרתי.‬
‫הנשים כבר בסלון.‬
‫בבקשה, בואי איתי. מר פראנק יגיע בקרוב.‬
‫מצטערת, אך עליי להתרענן בזריזות.‬
‫מר פראנק יגיע בעוד חמש דקות...‬ ‫-זה יספיק.‬
‫יום טוב, גבירותיי.‬
‫שמי אנטואנט פראנק.‬
‫לכבוד הוא לי לראיין אתכן‬
‫לעבודה בבית זה. עמדו, בבקשה.‬
‫כפי שקראתן במודעה,‬
‫אנו מחפשים מישהי ‬ ‫שאינה רק בעלת המלצות ללא דופי‬
‫ואישיות יציבה,‬
‫אלא מישהי שבריאותה תקינה גם כן.‬
‫פשטי את חולצתך, בבקשה.‬
‫אני סובלת מקרירות מינית כבר שנים מספר,‬
‫ולכן המשרה הזאת‬
‫תדרוש מעט יותר מהרגיל,‬
‫אך תשלם יותר, כמובן.‬
‫בעלי יסתכל על כל אחת ואחת מכן.‬
‫בחייך, אין לנו את כל הזמן שבעולם.‬
‫אם זה לא מוצא חן בעיניכן, לכו.‬ ‫כניסת אנשי הצוות נמצאת מאחור.‬
‫מועמדות הליווי נמצאות בסלון.‬
‫בסדר גמור.‬
‫מלווה?‬
‫מינכן היא לא נירנברג.‬
‫תהיה לך מישהי שתנחה אותך כמצפן המוסרי שלך.‬
‫לפחות למשך זמן מה.‬
‫יפה.‬
‫האם עדיין בנירנברג?‬
‫היא נפטרה.‬
‫תנחומיי.‬
‫אני חוששת שלא הבנת את עמדתי, מר פראנק.‬
‫גברת ברוקמן,‬
‫כדי למנוע אי הבנות נוספות...‬
‫ברצוני לערוך הפעם‬ ‫את קבלת הפנים באחוזה שלי.‬
‫בעצם, אני המארח והמכר החדש שלך.‬
‫תציגי את קלרה בפני המעמד הגבוה של מינכן‬
‫ואני אממן את הוצאות הערב.‬
‫קבלת הפנים הזו חשובה לקלרה.‬
‫היא הגיעה לגיל מסוים והמליצו לי עלייך.‬
‫את אמורה להיות במרכז חיי החברה כאן במינכן.‬
‫אתה יודע, מר פראנק...‬
‫אני מקבלת בקשות מסוג זה כל הזמן.‬
‫בדרך כלל מאנשים‬
‫אותם אני מכירה זמן רב יותר, וטוב יותר ממך.‬
‫אני מצטערת, מר פראנק.‬
‫אין סיכוי לשכנע אותך?‬
‫אני חוששת שלא.‬
‫אך...‬
‫אני סבורה...‬
‫שתמצא דרך אחרת לחתן את בתך.‬
‫העלמה קולינה קנדל.‬
‫אני לא רוצה להישמע חסרת נימוס,‬
‫אבל מלוות הן בדרך כלל זקנות ומקומטות.‬
‫אם רוצים להשוויץ בשושנה אחת,‬
‫לא מניחים שושנה נוספת לידה.‬
‫במיוחד אם היא פגומה מעט מלכתחילה.‬
‫בכל זאת, תודה שקראת לי שושנה.‬
‫שושנה...‬
‫פגומה.‬
‫האם השושנה הצעירה אומרת‬
‫שהיא מעדיפה שיהיו לידה עשבים טריים?‬
‫אני לא אוהבת כלבי שמירה.‬
‫כלבי שמירה אינם גרועים כל כך במינכן,‬
‫בייחוד במקומות שאישה יודעת ‬ ‫שעדיף שלא תבקר בהם.‬
‫אילו מקומות בדיוק?‬
‫על העלמה פראנק להתכונן לשיעור הוויולה שלה.‬
‫אכין הכול לקראת קבלת הפנים ביום ראשון, ‬ ‫מר פראנק.‬
‫תודה, הוברטוס.‬
‫פרנץ פרדיננד?‬
‫בוא הנה, חתלתול.‬
‫בוקר טוב, אלברט.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫ראית את פרנץ פרדיננד?‬
‫לא.‬
‫פרנץ פרדיננד!‬
‫בוא הנה, חתלתול!‬
‫איפה אתה?‬
‫אני מקווה שאשתך בסדר בבית.‬
‫גברת ברוקמן.‬
‫מר פראנק.‬
‫רבותיי...‬
‫הרשו לי להציג בפניכם ‬ ‫את מארח המפגש החברתי היום.‬
‫הוא...‬
‫ידיד טוב ואיש עסקים מצליח מנירנברג.‬
‫הוא עבר זה עתה למינכן.‬
‫מר קורט פראנק.‬
‫ובתו שובת הלב קלרה.‬
‫אוכל לשאול במה עוסק האב בנירנברג?‬
‫יש לי מבשלה ומספר פונדקים.‬
‫אז אתה אחד מאיתנו.‬
‫אני מניח שהעסק הביא אותך למינכן.‬
‫העסק מנהל את עצמו.‬
‫אנטול סטיפטר.‬
‫יושב ראש מבשלת קפיטאל בע"מ.‬
‫העונג הוא שלי.‬
‫בתך היא הסחת דעת מבורכת.‬
‫מכל עבר, ‬ ‫ישנם יש רק זקנים עגלגלים וחסרי נימוס.‬
‫ספר לי על העסק שלך, פראנק.‬
‫זה עלול לשעמם אותך.‬
‫נראה שהגברים מסתדרים.‬
‫בואי, ילדתי.‬
‫תודה לך, גברת ברוקמן.‬
‫העונג כולו שלי.‬
‫לחיים!‬ ‫-שמעת?‬
‫אלוהים...‬
‫איפה אני?‬
‫בדייבל הישן שבגייסינג.‬
‫גייסינג?‬
‫כן. דרך אגב, הנטורליזם הוא אמנות גוססת.‬
‫אני עדיין לומד.‬ ‫-תראה לי.‬
‫הדמויות לא רעות.‬
‫והבחורה העירומה...‬
‫כל הכבוד.‬
‫אתה לומד באקדמיה? מה שמך?‬
‫לודוויג.‬
‫זהו הפאב שלנו.‬
‫אך אני רוצה ללמוד באקדמיה.‬
‫אם כך, בוא לבקר אותי בשוואבינג.‬ ‫אראה לך את העבודות שלי.‬
‫או שתרצה לראות את בוואריה היפה שלנו קורסת?‬
‫בהצלחה עם זה.‬
‫אולי תלמד מלנבך הזקן או מסטאק.‬
‫ואם לא,‬
‫תוכל לבוא לשוואבינג ולגלות את כישרונך.‬
‫תמצא אותי במקום הרועש ביותר.‬
‫לוגי.‬
‫לוגי! באת לעבוד.‬
‫קח את זה לגרובינגר.‬
‫זהירות. הנה עוד.‬
‫כן, יפה!‬
‫מה זה?‬ ‫-שום דבר.‬
‫זוהי הסחת דעת נחמדה,‬
‫אך אינך מרוויח ממנה כסף, נכון?‬
‫אתה נער מגייסינג.‬
‫לא בחור שחצן משוואבינג.‬
‫ולא עושים דברים כאלה.‬
‫ויטוס!‬
‫אנחנו מוכנים.‬
‫הבעירו אותה והוסיפו את הכשות!‬
‫המשפחה חשובה מכול!‬
‫במקומך, הייתי מתעלם מהאנשים האלה.‬
‫אוכל להציע לך כוסית שמפניה? מה דעתך?‬
‫תודה.‬
‫מה את מחפשת במינכן?‬
‫הרפתקה?‬
‫או תרבות?‬
‫מה את אוהבת לקרוא?‬
‫"בכיפות זכוכית חלביות וגדולות,‬
‫גבוה מעל מרכז הדרך המשתרעת,‬
‫פתאום, נדלק לו אור חשמלי‬
‫ומאיר את הכביש החשוך בברק מסנוור."‬
‫"מהו הדבר יקר הערך ביותר‬ ‫שהאהבה יכולה לספק לך?"‬
‫"שלום".‬
‫"היא אמרה בשקט."‬
‫לו סלומה.‬
‫את צריכה לקרוא את ודקינד.‬
‫"לולו" שלו פשוט מרטיט.‬
‫חיה אמתית.‬
‫חיה פראית...‬
‫ויפהפייה.‬
‫למה אתה מתכוון?‬
‫לא, למה את מתכוונת?‬
‫כיצד היו נראים חייך,‬
‫לו לא היית גדלה בבית כזה?‬
‫לא כאן בעולם הזה,‬
‫כי אם בעולם אחר,‬
‫בעולם האמתי. ברחובות.‬
‫האם היית לוקחת...‬
‫את מה שאת רוצה?‬
‫מר סטיפטר.‬
‫עליי ללכת כעת.‬
‫בבקשה.‬
‫עד הפעם הבאה!‬
‫אני רוצה שתתאפקי במהלך השיחות.‬
‫איש לא מצפה שתתנהגי כמו פרוצה.‬
‫לעולם לא תמצאי כך אדם הגון ‬ ‫שירצה לשאת אותך לאשה.‬
‫אני לא רוצה.‬
‫זו לא הייתה התוכנית.‬
‫היי מוכנה להינשא.‬
‫- מבשלת קפיטאל - משלוח בירה‬ ‫מינכן - ייצוא -‬
‫מבשלת קפיטאל.‬
‫איני מבין מדוע אנשים אוהבים ‬ ‫את מי השתן האלה.‬
‫ובכל זאת, הם שותים ממנה.‬
‫מה קרה?‬
‫איבדנו ארבעה פונדקים השנה.‬
‫בית הבושת של גרדי יהיה מספר חמש.‬
‫עלינו להרחיב את המגוון ולהציע טעמים שונים.‬
‫לפחות פייל לאגר ובירת חיטה.‬
‫או שנפסיד נגד הגדולים.‬
‫אנו מאבדים לקוחות ואתה רוצה לבשל עוד בירה.‬
‫כיצד נגיב?‬
‫בירה בבקבוק היא לא בירה.‬ ‫בירה טובה מגיעה מחביות.‬
‫אנחנו חייבים לייצא.‬
‫לכן עלינו להוציא כסף, להשקיע, לקבל הלוואה.‬
‫ככה זה בימינו. אם לא נחדש,‬
‫איש לא ירצה את הבירה שלנו.‬
‫אז נבשל רק לפונדקים שלנו.‬
‫אתה רוצה לייצא?‬
‫לאן?‬
‫מחוץ לארץ?‬ ‫-כן.‬
‫לאמריקה.‬
‫מוכרים בירה מאכנר בתערוכה העולמית.‬
‫אפילו בשיקגו שותים אותה!‬
‫פשור, ספאטן, קפיטאל. כולן שם.‬
‫עלינו גם להגיע לשם.‬
‫הבירה שלנו היא הטובה ביותר, אבא.‬ ‫נוכל להרוויח הרבה כסף.‬
‫תראה.‬
‫יש לי קשרים.‬
‫זה המימון שלנו.‬
‫וכך נוסיף את הבקבוקים.‬
‫יש לך רעיונות מטופשים.‬
‫יש לנו בירה טובה.‬
‫והיא תמיד הצילה אותנו בתקופות הקשות.‬
‫זוהי טעות לחשוב כך, קשישא.‬
‫הקשב לי, ילדון.‬
‫זמנך יגיע, אך רק כשאני אומר זאת.‬
‫בוא נראה מה יקרה בוויזן.‬
‫ואם יהיו לנו עודפים...‬
‫נתחיל בתוכניות שלך.‬
‫אני מבטיח לך.‬
‫רגע.‬
‫בוא נבצע שינוי.‬
‫זה כל מה שאני אומר.‬
‫כי אתה עקשן כמו פרד.‬
‫אני לא מצליח להירדם, מריה.‬
‫מפני שאתה מלא חרטה.‬
‫אני יודעת שהזמנת את גרדי לכאן.‬
‫הבנים לא הפסיקו לדבר על כך.‬
‫ואתה? מה עשית?‬
‫פשוט חיכית?‬
‫מריה.‬
‫אנחנו שקועים עד הצוואר.‬
‫רומן סיפר לך על הרעיון שלו לייצא?‬
‫כמובן.‬
‫והוא צודק.‬
‫הוא ילד טוב.‬
‫הוא מתנהג בטיפשות.‬
‫הוא עוד לא מוכן.‬
‫נעשה זאת כמו שזה נעשה תמיד.‬
‫בדרך בה עשה זאת אבינו המנוח.‬
‫הדוכן בוויזן יעזור לנו‬ ‫להתגבר על התקופה הקשה הזו.‬
‫ואז נטפס על ההר הבא.‬
‫רגע.‬
‫מריה.‬
‫מה אם נקבל הצעה?‬
‫למכור?‬
‫לעולם לא.‬
‫זו הירושה שלנו, איגנץ.‬
‫יהיו זמנים טובים יותר, זה בטוח.‬
‫לאן את הולכת, העלמה קנדל?‬
‫אני הולכת למסיבה.‬
‫אבי רוצה שאתחתן.‬
‫העלמה קלרה...‬
‫באמת חשבת שאת כאן כדי ליהנות ותו לא?‬
‫איזו מין מסיבה?‬
‫לא משהו מיוחד. משרתים ועוזרות שנפגשים.‬
‫יופי.‬
‫אני זקוקה לאחת משמלותייך.‬
‫לא.‬
‫לא בא בחשבון. הן לא בשבילך.‬
‫לא.‬
‫בסדר.‬
‫אבקש מאבי להביט בדוחות שלך מחר בבוקר.‬
‫לראות אם הם אמתיים.‬
‫לא ייתכן שאת מלווה.‬
‫אתה משוגע!‬
‫אני הולכת לישון.‬ ‫-אצטרף בקרוב.‬
‫גלוגאוור.‬
‫יש לך חוצפה לבוא הנה בשעה כזאת.‬
‫הלקוח שלי רוצה לספוג את החוב שלך.‬
‫את כולו.‬
‫אמרתי לא.‬
‫לא זה לא.‬
‫הלקוח שלי יסכים לסירובך רק באופן אישי.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, אחת, שתיים, שלוש…‬
‫סליחה.‬
‫תרצי לגימה?‬ ‫-בהחלט לא, בחור. לך מפה.‬
‫אחרת תיאלץ להתמודד איתי.‬
‫את בטוחה שהכול בסדר?‬
‫אני לא מסוגלת!‬
‫גרוני ניחר.‬
‫אביא משהו לשתות.‬
‫הרשי לי.‬
‫הישארי כאן.‬
‫הנוף היפה ביותר נמצא שם למעלה.‬
‫ואל תשכחי: אם מישהו ישאל, את משרתת פשוטה.‬
‫אל תשכחי.‬
‫היי, הישאר כאן!‬
‫רומן!‬
‫גלוגאוור!‬
‫מנוול שכמוך.‬
‫תרגום כתוביות: טל לוריא‬