‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫- עשה כמיטב יכולתך -‬
‫זוז הצידה.‬ ‫-לך מפה, פרחח.‬
‫- מבוסס על אירועים אמתיים. -‬
‫אחל לי בהצלחה.‬
‫אני כבר חוזר.‬
‫אבא!‬
‫לא!‬
‫אבא!‬
‫איפה היית?‬
‫בשום מקום.‬
‫את יודעת מה מונח על הכף.‬
‫לא רק בשבילי, אלא גם בשבילך.‬
‫לה הצלחתי למצוא אותך. והלכתי לאיבוד.‬
‫הפסיקי!‬
‫עם מי?‬
‫בוקר טוב.‬
‫לוגי?‬
‫היי.‬
‫הבט בי.‬
‫מה זה?‬
‫ספר לי!‬
‫מה זה?‬
‫ספר לי! מה זה?‬
‫ספר לי, מה זה?‬
‫קלקלת, גלוגאוור. ואני שונא להתאכזב.‬
‫לא הייתה דרך אחרת.‬
‫הופלינגר היה קשור מדי לחייו ולא היה מתאבד.‬
‫ציפיתי לפתרון נקי, לא להוללות מסוג זה.‬
‫הופלינגר היה אדם הגון. זה לא הגיע לו.‬
‫לא כך רציתי שייעלם מדרכי.‬
‫מה אתה ממלמל?‬
‫עם כל הכבוד, מר פראנק,‬
‫הם יאשימו את הקניבלים בכך.‬
‫אתה חושב שהמשטרה שוטה כל כך?‬
‫ובכן...‬
‫קדימה, לך לך.‬
‫החלקה החמישית הארורה.‬
‫אתה יודע, מר פראנק...‬
‫אנחנו דומים, אתה ואני.‬
‫יותר מכפי שאתה חושב.‬
‫יתכן כי אני עומד קרוב יותר לצד האפל‬
‫ואתה לצד המואר של הירח,‬
‫אך זה עדיין הירח.‬
‫להתראות.‬
‫יום טוב.‬
‫מר הופלינגר.‬
‫אתה יודע אם לאביך היה קשר כלשהו ‬ ‫לאנשים האלה?‬
‫יש גן חיות אנושי בוויזן השנה.‬
‫עם סמואים מהים הדרומי.‬
‫קניבלים?‬
‫ההנחה כרגע היא שהסמואים...‬
‫לקחו את שרידיו של אביך ו... ובכן...‬
‫מי עשה זאת?‬
‫עצרנו מיד את הצ'יף.‬
‫היו סמוכים ובטוחים שנבדוק כל כיוון חקירה.‬
‫אבל...‬
‫זהו מקרה מוזר.‬
‫מה יש לבדוק?‬ ‫-אי סדרים.‬
‫אי סדרים?‬
‫אני מצטער מאוד.‬
‫האם אביך נשא עמו דבר מה‬
‫כשראית אותו לאחרונה?‬
‫את ברז הזהב שלו.‬
‫הוא תמיד נשא אותו בכיסו.‬
‫קדימה. למטה ושמאלה.‬ ‫-מה העניין?‬
‫קדימה!‬
‫מה אנחנו עושות?‬
‫אין לך מושג, נכון?‬
‫הדבר שלא יכולת שלא לעשות‬
‫יכול להוביל להיריון.‬
‫אני רוצה שתתייחסי לזה ברצינות.‬
‫מילה אחת, ואשסע את גרונך.‬
‫מה זה?‬
‫תמצית חומץ.‬
‫עליי לבקש שתבטחי בי.‬
‫אנחנו, הנשים, דומות כולנו בדרך אחת.‬
‫השתגעת?‬
‫לעולם לא אעשה זאת.‬ ‫-ודאי שתעשי.‬
‫מה יגיד אביך‬
‫כאשר בתו ההגונה והמעודנת תתנפח ‬ ‫לכדי גודל של פרה הרה?‬
‫היום אינו יום טוב.‬
‫ליתר דיוק, ‬ ‫זהו הזמן האפל ביותר שחווינו מעודנו.‬
‫עבורי...‬
‫עבור הבנים...‬
‫עבור כולכם.‬
‫בעלי היה אחד מכם.‬
‫הוא התגאה לעבוד אתכם.‬
‫הייתם המשפחה שלו.‬
‫ואני יודעת כמה הוא היה חשוב לכם.‬
‫מותו הפתאומי...‬
‫משמעו...‬ ‫-אבי לא מת סתם כך.‬
‫הוא נהרג.‬
‫רומן.‬
‫על ידי עדר פראים חסרי אל‬
‫שנעקרו ממקומם.‬
‫המשטרה יודעת, אך היא לא תעשה דבר.‬
‫זה לא המקום, רומן.‬
‫אמרת בעצמך.‬
‫זו הייתה המשפחה שלו,‬
‫הדם שלו, הבירה שלו.‬
‫היום זה אבי מחר אלה יהיו ילדיכם.‬
‫בואו נשלח את הקניבלים האלה לגיהינום! ‬ ‫מי מסכים איתי?‬
‫אנא, אנא, לכו לבתיכם. התפללו!‬
‫אני לא במצב רוח להתפלל.‬
‫אז בואו נלך!‬
‫נתלה את הזרים ההם על העץ הבא.‬
‫כן!‬ ‫-קדימה!‬
‫קדימה!‬
‫התכוננו! קדימה!‬
‫רומן!‬
‫מה אתה עושה?‬
‫מישהו חייב לעשות זאת.‬
‫הם תוקפים את המשפחות שלנו. אנחנו נראה להם!‬
‫אחבוט בהם!‬ ‫-אנחנו נראה להם!‬
‫בואו, קדימה!‬
‫הם באים.‬
‫היי.‬
‫זה היה בלתי נמנע.‬
‫התאספו מאחוריי, בחורים.‬
‫הישאר שם, הופלינגר!‬ ‫-טוב.‬
‫המשטרה מגנה על הרוצחים. נהדר.‬
‫כן, ואומר לך למה. ‬ ‫לא ארשה שיתרחש כאן לינץ'.‬
‫בואו.‬
‫-בואו.‬
‫מה אמרתי? הישאר שם!‬
‫אחרת הקליע הבא יפגע בגולגולתך.‬
‫אתה באמת בוחן אותי, מה?‬
‫אז תירה.‬
‫הכו אותו.‬ ‫-הישאר שם.‬
‫איננו רוצחים.‬
‫הופלינגר..‬
‫אני מבין אותך.‬
‫אבל תראה, הצ'יף ייתלה על הפיגום בכל אופן‬
‫שכן הוא לקח אחריות בלעדית על המעשה.‬
‫זה אמור לרצות את כולם, נכון?‬
‫אני רוצה לראות את החזיר הזה סובל.‬
‫כפי שאבי סבל.‬
‫האנשים האלה... הם מצדו השני של כדור הארץ.‬
‫הם עניים שהמירו את דתם‬
‫ומכרו את נשמתם תמורת כמה רייכסמארקים. ‬ ‫וכי למה?‬
‫מפני שרעב כבד מחריב את האי שלהם.‬
‫אי בחסות גרמנית בים הדרומי.‬
‫אז עכשיו זאת אשמתנו?‬
‫לא אמרתי זאת.‬
‫אני בתפקיד כבר זמן רב.‬
‫אני שוטר ותיק וראיתי הרבה.‬
‫הפצע בראשו של אביך...‬
‫הוא מעלה את השאלה: ‬ ‫האם ישנה חיה המסתובבת באזור‬
‫שעבורה על הצ'יף המסכן להפוך לשעיר לעזאזל?‬
‫ואני שואל את עצמי...‬
‫אם אתה סתם זקן שקרא רומנים זולים רבים מדי.‬
‫וראיתי בהמה שעלתה מן הים.‬
‫היו לה עשר קרניים ושבעה ראשים.‬
‫- עקבו אחר הטוטם שלכם‬ ‫קניבלים מהים הדרומי -‬
‫ועל קרניה, עשרה כתרים.‬
‫- חזון יוחנן -‬
‫והבהמה שראיתי דמתה לפנתר,‬
‫וכפות רגליה היו כפות רגליו של דוב‬ ‫ופיה היה פיו של אריה.‬
‫אורבן היקר, יש לך משהו בשבילי?‬
‫בתקווה שתוכל להשתמש בו. ‬ ‫לבעלת בית הבושת יש בן בגדוד.‬
‫מעניין.‬
‫אתה, גולגולות נוספות! זה אמור להיות מפחיד!‬
‫תנו למינכן לזרוח!‬
‫אתה תהיה אחראי על הפונדק, לודוויג.‬ ‫אני צריכה אותך במבשלה.‬
‫אני אדאג שהכול ימשיך כפי שאבא רצה.‬
‫רגע.‬
‫את רוצה להשתלט על העסק?‬
‫ההפצה?‬
‫אבל איך? את אישה, אימא.‬
‫אני היורשת.‬
‫אביך מעולם לא היה הבעלים של המבשלה.‬
‫אבל אני הבכור.‬
‫בדקתי את ספרי החשבונות.‬ ‫אתה יודע שאנחנו בחובות.‬
‫אין לנו זמן לפזרנות כדוגמת ייצוא וכדומה.‬
‫דייבל היא מבשלה מסורתית והיא תישאר כך.‬
‫אתם תעדכנו אותי בנוגע למצב הנוכחי.‬
‫אנחנו נסתדר, בעזרת האל.‬
‫כל עד נישאר ביחד.‬
‫את עושה טעות מרה.‬
‫אבא הבטיח לי...‬ ‫-שלא תעז.‬
‫מספיק. בבקשה.‬
‫הוא עוד לא נקבר, ואתם מתווכחים על העסק?‬
‫יש לנו הבנה?‬
‫זהו זה.‬
‫היי.‬
‫אני אארגן מחדש את הפונדק.‬
‫באמת?‬
‫עדיין תוכל להגשים את החלומות שלך.‬
‫תשתלט על כל זה יום אחד.‬
‫בירה זורמת בעורקיך, כמו שאבא אמר תמיד.‬
‫שטויות.‬
‫אארגן אותו מחדש.‬
‫הוא פשוט רגיל מדי. ‬ ‫משעמם מדי. "גייסינג" מדי.‬
‫כן...‬
‫אז תהפוך אותו לבלתי רגיל.‬
‫אתה האחראי.‬
‫יש לך חירויות רבות יותר ממני.‬
‫"גייסינג מדי".‬
‫אתה מטורלל.‬
‫טיפש.‬
‫לך להתנצל בפני אימא, טיפש!‬
‫דמו של ישו נשפך.‬ ‫איגנץ הופלינגר היה ללא חטא.‬
‫אדם מכובד‬
‫שראה בישול בירה איכותית כחובתו,‬
‫כמו גם טקס לחם הקודש.‬
‫אנו נפרדים מאדם שנפטר מוקדם מדי.‬
‫מי ייתן ויתנחמו אלה שהשאיר מאחור‬
‫שזכרו של איגנץ הופלינגר ימשיך להתקיים.‬
‫דרך בניו ובאמצעות הבירה האיכותית שלו.‬
‫תנחומיי, גברת הופלינגר.‬
‫בעלך לא יישכח.‬
‫מוות נורא.‬
‫תודה, חבר המועצה.‬
‫חבר המועצה,‬
‫אני זקוקה להבטחתך שנוכל ‬ ‫לשמור את החלקה שלנו בוויזן.‬
‫עלינו לציית לחוקים, ולפי החוקים,‬
‫יש למכור שוב את החלקה במכירה פומבית.‬
‫אם נפסיד את החלקה, זה יהיה סופנו.‬
‫ואיש אינו רוצה בכך.‬
‫אראה מה אוכל לעשות.‬
‫ובכן?‬
‫ממזר ארור.‬
‫אין לו כבוד למתים.‬
‫בוא.‬
‫יום טוב.‬
‫גברת הופלינגר?‬
‫שמי קורט פראנק.‬
‫זו בתי, קלרה.‬
‫תנחומיי.‬
‫תודה.‬
‫אתה בא?‬
‫אתה מכיר אותם?‬
‫לא.‬
‫שמעתי על המכירה הפומבית.‬
‫אתם יודעים שאנו זקוקים לחלקה.‬
‫אני זקוקה להבטחתם של כולם‬
‫שלא תציעו מחיר על החלקה.‬
‫השתגעת, מריה? ‬ ‫אף אחד לא היה עושה זאת לאיגנץ.‬
‫הבטחתכם בהלוויה של אבא שלי.‬
‫אנחנו סומכים עליכם.‬
‫אפילו ביום קר כל כך...‬
‫ניתן להרגיש את קרני השמש...‬
‫העלמה קלרה.‬
‫יום טוב.‬
‫פראנק.‬
‫סטיפטר.‬
‫אני רעבה, אבא.‬
‫להביא לך משהו?‬ ‫-לא, תודה.‬
‫הופלינגר הצעיר ערך סעודה גדולה.‬
‫האם אישה עדינה כמוך מסוגלת לעכל זאת?‬
‫אני לא לובשת מחוך.‬
‫ולפיכך, כן.‬
‫הצלחות נמצאות שם.‬
‫תודה.‬
‫מריה.‬
‫תנחומיי.‬
‫תודה.‬
‫אני מצטערת כל כך.‬ ‫-זה בסדר. אני יודעת.‬
‫אני יודעת.‬
‫תנחומיי.‬
‫למה לא אמרת שאת לא עוזרת בית?‬
‫האם זה היה משנה משהו?‬
‫אני מצטער.‬
‫אני זקוק לך בפאב, רומן. אתה בא?‬
‫אנחנו, הבשלנים, ‬ ‫שולטים ברוב בעלי הפונדקים במינכן.‬
‫הופלינגר היה יוצא דופן.‬
‫הוא היה בשלן ובעל פונדק.‬
‫הוא היה קשוח, מה?‬
‫בעלי הפונדק תמיד שלטו בנו בוויזן,‬
‫אבל אנחנו קונים את הפונדקים שלהם בהדרגה,‬ ‫ועמם, את החלקות שלהם.‬
‫בכל אופן, עמיתיי היקרים ואני שמחים...‬
‫שהוא מת.‬
‫והאלמנה?‬
‫אנחנו מחכים. כל אחד לעצמו.‬
‫למה?‬
‫שהיא תראה חולשה.‬
‫אתה לא מחכה?‬
‫באתי רק כדי להביע את תנחומיי.‬
‫כמובן.‬
‫מה?‬
‫כלום.‬
‫כלום? מה?‬ ‫-כן, שום דבר.‬
‫מנוול.‬
‫מי היא בכלל?‬
‫מי?‬ ‫-מי אתה חושב?‬
‫היפיופה.‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫אתה לא יודע כלום.‬
‫ומה היא עושה?‬
‫אני לא יודע.‬ ‫-מנוול.‬
‫אנחנו בונים עתיד עבור מינכן, למען לכולם.‬
‫אני לא צריך לספר לך את זה.‬ ‫אתה איש עסקים.‬
‫העתיד שייך למי שאמיץ דיו כדי לעצב אותו.‬
‫אנחנו עוזבים.‬
‫סטיפטר.‬
‫פראנק.‬
‫העלמה קלרה.‬
‫מהו הפרח האהוב עלייך?‬
‫שושנים צחורות.‬
‫קשה להשיג אותן.‬
‫לא רק את השושנים.‬
‫על טעם ועל ריח.‬
‫אנו מציעים חלקה באוקטוברפסט ‬ ‫במכירה הפומבית.‬
‫בעלת החלקה: עיריית מינכן, ‬ ‫המיוצגת על ידי חבר המועצה אורבן.‬
‫השוכר לשעבר: הופלינגר, איגנץ.‬
‫גברת מריה הופלינגר: אלף מארקים.‬
‫וישנה הצעה נוספת.‬
‫מה?‬
‫מי זה היה, לעזאזל? הבטחתם.‬
‫שקט, בבקשה.‬
‫גברת גרטרוד יעקבמאייר.‬
‫אלפיים מארקים.‬
‫מה?‬
‫מה את עושה, גרדי?‬
‫אבי סייע לך.‬
‫הפסיקי עם השטויות האלה!‬
‫שקט, בבקשה.‬
‫אלפיים מארקים...‬
‫פעם אחת...‬
‫פעם שנייה ו...‬
‫אלפיים חמש מאות.‬
‫ההצעה היא 2,500 מארקים.‬ ‫אלפיים חמש מאות פעם אחת.‬
‫אלפיים חמש מאות פעם שנייה...‬
‫שלושת אלפים מארקים.‬
‫ההצעה עומדת על סך 3,000 מארקים.‬
‫שלושת אלפים מארקים פעם אחת.‬
‫שלושת אלפים מארקים פעם שנייה...‬
‫המכירה הסתיימה.‬
‫עכשיו אתה רואה מה שווה עזרת האל.‬
‫נטבע בבירה.‬
‫אצטרך לשלם לכולכם בבירה עד להודעה חדשה.‬
‫הפסדנו את החלקה.‬
‫זה לא יכול להיות!‬
‫ויטוס!‬
‫כן, המנהל?‬
‫את ההזמנה החודשית יש למסור מיד למלך.‬
‫אטפל בזה.‬
‫ועשר חביות במתנה.‬ ‫-בסדר.‬
‫בשביל מה, אימא?‬
‫סבא רבא שלי בנה את כל זה, בני.‬
‫במשך שנים רבות.‬
‫תמיד אמרו שדייבל הכסיל, ‬ ‫מייצר הבירה השחורה,‬
‫לא יודע אפילו קרוא או כתוב.‬
‫כולם היו מבינים לו היה נכנע.‬
‫אבל הוא נלחם.‬
‫בדיוק כמו אביך.‬
‫עד שקיבלנו את הרישיון המלכותי.‬
‫ולא ניתן לאף אחד לקחת את זה מאיתנו.‬
‫אתה מבין?‬
‫לעולם לא.‬
‫דבר לא יעמוד בדרכנו.‬
‫אנחנו נכתוב את היסטוריית אוקטוברפסט.‬
‫אני רוצה ממך משהו בתמורה.‬
‫אפשר?‬
‫הכתובת של בני.‬
‫אני ערב לביטחונם של האם ושל הילד.‬
‫מה אתה חושב?‬
‫אני רוצה לספק לו השכלה ראויה.‬
‫עליו לעזוב את מינכן.‬ ‫-בסדר גמור, אך בזמן המתאים.‬
‫עד אז, דע כי הסוד שלך שמור היטב.‬
‫ברכותיי.‬
‫קיבלת כעת את כל מה שרצית.‬
‫אבל זה היה...‬
‫ובכן...‬
‫מזל שהתמזל, אני מניח?‬
‫שהקניבלים בוויזן‬
‫נשנשו את הופלינגר.‬
‫תקרית איומה.‬
‫אפשר לכנות אותה גם תהפוכת הגורל.‬
‫אבל זה לא נושא להתבדחות, מר אורבן.‬
‫אז לאן נלך עכשיו?‬
‫עליי ללכת הביתה, אל משפחתי.‬
‫בחייך, הלילה עוד צעיר.‬
‫מה דעתך, אניטה? רוצה ללכת ללטרן?‬
‫תראו, תראו...‬
‫הופלינגר.‬
‫האין זה בנו של הבשלן?‬
‫לא רצית ללכת הביתה?‬
‫להתראות, בחור קטן.‬
‫תיהנה, פיירמנט.‬
‫בוא נלך.‬
‫לא ראיתי אותך בגלריית התמונות.‬
‫מה העניין?‬
‫אני צמא מאוד.‬
‫אבא שלי נפטר.‬
‫גם שלי.‬
‫נקווה שהזקנים לקחו עמם את ימיהם.‬
‫תנחומיי.‬
‫יש לי שאלה.‬
‫כי אתה... תגיד לי אם זה מטופש, בסדר?‬
‫אתה מכיר אומנים רבים כל כך וברצוני...‬
‫לשאול אותך...‬
‫אם תרצה לבוא פעם לפונדק?‬
‫בגייסינג?‬
‫"מינץ ומאונץ, החתלתולים...‬
‫הרימו את כפות רגליהם.‬
‫'מיאו, מיו!‬
‫מיאו, מיו!'‬
‫היא תישרף למוות.‬
‫דמעותיהם זלגו...‬
‫כמו נחל בוויזן."‬
‫הוא שתה יותר מדי.‬
‫משום כך היה על איגנץ למות?‬ ‫ברצונך להרוס אותנו?‬
‫זו לא אשמתי, מריה.‬ ‫-דברי!‬
‫אין לי מה לומר.‬
‫דברי!‬
‫יוהנס נמצא בגדוד,‬
‫ואיימו לשלוח אותו לחזית בסין.‬
‫יש שם התקוממות עקובה מדם.‬
‫מה היה עליי לעשות?‬ ‫-זה היה אורבן?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫התביישי לך!‬
‫גם את אם.‬
‫היית עושה הכול למען בנייך.‬
‫את נלחמת כאן בכוחות עליונים, מריה.‬
‫אוהל הבירה הבווארי הראשון‬ ‫עם מקום ל-6,000 אורחים!‬
‫היום יתקיים טקס הנחת אבן הפינה!‬
‫הבכורה העולמית תהיה השנה בוויזן!‬
‫- אוקטוברפסט, מינכן 1900‬ ‫קורט פראנק -‬
‫אתם תידהמו!‬
‫אימא.‬
‫מחלקים אותם בכל מקום.‬ ‫המנוול קנה את החלקה שלנו.‬
‫- קורט פראנק‬ ‫אוהל הבירה הראשון -‬
‫הוא הרג את אבא שלך.‬
‫- פראנק‬ ‫ברלין -‬
‫- קולינה יקירתך -‬
‫- וילהלמין ופרידריך -‬
‫אפשר להיכנס?‬
‫כמובן.‬
‫ראיתי אותו שוב.‬
‫עד כמה הם טיפשים?‬
‫אלה האנשים של לוגי.‬
‫סליחה, לודוויג. הייתי מגיע מוקדם יותר,‬
‫אך דנהארדט שוב לא ידע מה ללבוש.‬
‫טיפש.‬ ‫-לא משנה!‬
‫אתם כאן עכשיו.‬
‫ולא נעזוב בזמן הקרוב.‬ ‫הרשה לי להציג בפניך את תומאס, פאני...‬
‫ובכל מקום בו פאני נמצאת,‬ ‫האפיפיור רוקד בלבנים שלו.‬
‫אניטה, סטפן, ידידי הרוסי וסילי,‬
‫ודנהארדט ותומא ‬ ‫מהשבועון ההוא, "סימפליסימוס".‬
‫אם אתה שואל אותי, כולם אומנים משוגעים,‬
‫אבל הם אוהבים את הבירה שלך.‬
‫הו, לודוויג. בדיוק כמו שאנחנו אוהבים אותה.‬
‫הגיע הזמן להביא את האבסינת.‬
‫העלמה קלרה.‬
‫בחורים שמגיעים ממסיבות כאלה...‬
‫את לא מבינה.‬
‫דווקא כן.‬
‫ואם הבנתי נכון, הוא כבר מזמן שכח ממך.‬
‫עבור הגברים...‬
‫זהו תענוג קצר-מועד.‬
‫איבדנו את אבותינו.‬
‫ימי התום עברו.‬
‫במקביל להתפרצות.‬
‫הקתוליות...‬
‫מגורשת מהחברה.‬
‫ומה שנמצא מתחתיה עולה לפני השטח.‬
‫זה לא סוף העולם.‬
‫אלא...‬
‫התחלתו.‬
‫תראה את מאפייני התקופה.‬
‫אל תקשיב לתומאס. הוא חושב רק על הרומן שלו.‬
‫דנהארדט רוצה להביט ברישומים שלך.‬
‫אם תשכנע אותו, לא תצטרך את האקדמיה.‬
‫דנהארדט!‬
‫שלום.‬
‫ובכן... כן, אני לא יודע...‬
‫האם אחיך נמצא שם?‬
‫שלום. אני לא יודע.‬
‫תוכל לקרוא לו, בבקשה?‬
‫לויסל! איפה רומן?‬
‫מניין לי? בטח יצא להסתובב.‬
‫אני מצטער.‬
‫ומי זאת?‬
‫תן לנו ללכת.‬
‫את פאני צו ריבנטלו?‬
‫קראתי כל מילה שלך ב"זורכר דיסקוסיונן".‬
‫באמת כדאי שנלך, העלמה קלרה.‬
‫תודה.‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬
‫אוכל לקבל את תשומת לבכם, בבקשה?‬
‫עבור פאני הנפלאה.‬
‫זהו שיר שכתב מורנו הנערץ ניטשה.‬
‫שאינו בקו הבריאות, כפי ששמענו.‬
‫תומס חושב שזה מתאים.‬
‫מאפייני התקופה. הקשיבו.‬
‫"נעשיתי גבוה מדי‬
‫מעל אדם וחיה‬
‫כעת משאני מדבר‬
‫איש אינו מדבר איתי כלל‬
‫נעשיתי בודד מדי‬
‫וגבוה מדי‬
‫אני מחכה‬
‫למה אני מחכה בלבד?‬
‫בקרבת מקום, יושבים העננים‬
‫אני מחכה‬
‫מחכה‬
‫לברק הראשון"‬
‫תרגום כתוביות: טל לוריא‬