Downloaded from YTS.MX
6. JUNI 1944
D-dag.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Bag invasionen ligger en historie, der aldrig er blevet fortalt.
Om hvordan kong Georg 6., dronningen og prinsesse Elizabeth -
- blev hvervet af MI5 til at snøre Hitler angående D-dag.
I denne historie fuld af snyd og bedrag -
- afslører en undersøgelse for første gang -
- identiteten på den største hemmelighed af dem alle.
Selveste Georg 6.
Vi ser, hvordan han blev betroet med -
- en af Storbritanniens største statshemmeligheder.
Hvordan den blev væk, mens den var i kongens varetægt -
- og at kun dronningens indblanding reddede dagen.
Og hvordan monarkiet afbrød eftergivenheden -
- for at ende i centrum for efterretningstjenesten.
Siden Anden Verdenskrig -
- har Georg 6.s rolle i D-dag været en hemmelighed.
Men Richard Aldrich fra Warwick University -
- og Rory Cormac fra Nottingham University -
- gjorde et fund i dagbogen tilhørende kongens sekretær -
- sir Alan Lascelles.
Alan Lascelles, kendt som Tommy, var kongens hofsekretær.
Han var højtstående og blev senere Elizabeth 2.s hofsekretær.
Han var gammeldags og værdsatte de klassiske dyder.
Og han førte dagbog.
En interessant passage i dagbogen giver os viden -
- om kongens rolle i Operation Bedrag under D-dag.
Dagbogen nævner et MI5-besøg på Buckingham Palace i marts 1944.
Fredag den 3. marts 1944.
To efterretningsmænd besøgte mig i går -
- og fortalte, at kongen skulle deltage i en dækoperation -
- der skulle narre det tyske efterretningsvæsen -
- angående tiden og stedet for Overlord.
Det er vigtigt, da det giver os en formodning om -
- at kongen kendte til en af krigens største hemmeligheder -
- og sågar selv spillede en aktiv rolle.
En anden opdagelse bekræftede kongens rolle.
I 1950, fem år efter krigens afslutning -
- sendte John Masterman fra MI5, som stod bag Operation Bedrag -
- et tophemmeligt dokument til Buckingham Palace.
Det var en intern rapport, som han skrev til MI5 -
- der beskrev samtlige detaljer i hans operationer under krigen.
Masterman kaldte det sin "hemmelige bog".
Det er et af regeringens hemmeligste dokumenter.
Det beskriver en hel ny kunstform indenfor efterretningsvæsnet -
- eller i hvert fald et helt nyt niveau -
- som Storbritannien udviklede under krigen.
Masterman sendte bogen til kongen -
- adresseret til Alan Lascelles, som stadig var hofsekretær.
Han bekræftede, at den blev modtaget.
"Kære Masterman. Mange tak for bogen."
"Jeg er taknemlig. Den er spændende."
"Min herre vil læse den med samme interesse som jeg selv."
"Med hengivenhed, Alan Lascelles."
Disse to opdagelser, der afslører kongens rolle i D-dag -
- og at han kendte MI5 godt -
- da han fik så hemmeligt et dokument -
- sendte Aldrich og Cormac ud på en opgave.
Hvad var Georg 6.s faktiske rolle under krigen?
Og hvorfor stolede MI5 sådan på ham -
- efter de indledningsvis var mistænkelige?
I december 1936 trådte Georgs bror -
- Edward 8. fra tronen.
Efterretningstjenesten mistænke, at han var nazisympatisør.
De overvågede ham og aflyttede hans telefon.
MI5 mistænkte fortsat kongehuset.
Især grundet kongens holdning til premierministerens plan -
- om at føje Hitler.
Efterretningstjenesten overvåger alle -
- som vil føje Hitler.
Chamberlain og kongefamilien -
- da de konstant sender bude til Tyskland.
Og der er naturligvis Edward 8.s skygge.
Man vidste, at han stod Hitler nær.
Og han stod tyskerne nær.
MI5 håbede, at Georg ikke fulgte i sin brors fodspor.
Man associerer eftergivenheden med Edward 8.
Men kong Georg var ikke nazisympatisør.
Han føjede dem dog, da han ikke ønskede en krig mod Nazityskland.
Han havde oplevet Første Verdenskrigs rædsler -
- og han frygtede -
- at en krig kunne ødelægge det britiske monarki.
Nazismen virkede ikke så truende -
- på det britiske etablissement som kommunismen.
Man ønskede altså -
- at undgå krig for enhver pris.
Her står jeg med dokumentet -
- der bærer hans navn såvel som mit eget.
For MI5 var Münchenaftalen i september 1938 -
- afgørende for kampen mod eftergivenheden.
Efterretningstjenesten forventede, at Georg 6. var neutral.
Kongen er en konstitutionel monark. Han skal ikke blande sig -
- i de store og mest kontroversielle politiske emner.
Men i dette brev fundet af Rory Cormac -
- skrev Georg til Chamberlain og fortalte, hvor han stod.
"Kæreste hr. premierminister, jeg sender dette brev ..."
"... for at spørge, om De vil komme til Buckingham Palace -
- så jeg personligt kan lykønske Dem -
- med deres vellykkede besøg i München."
"De må tro mig."
"Deres yderst hengivne, kong Georg."
Her ser vi kongen -
- personligt stå bag Chamberlains eftergivenhedsfraktion.
Så da Chamberlain vender tilbage fra München -
- kommer han til Buckingham Palace og fotograferes med kongen.
Igen viser han tydeligt tydeligt -
- at han støtter eftergivenhedspolitikken.
MI5 ved, at kongen støtter eftergivenheden.
Kongen beder Chamberlain om at skabe kontakt til Hitler.
Kongen skriver et brev til Hitler.
"Dette brev er til Hitler. Ikke statsmænd imellem -
- men militærpersoner imellem."
Kongen virker lige så glad for eftergivenheden som Chamberlain.
Efterretningstjenesten ved ikke, hvad de skal mene.
Udenrigsministeriet blokerede kongens brev.
Hitlers invasion af Tjekkoslovakiet og Polen endte føjeligheden.
Da Storbritannien var i krig, indså MI5 -
- at kongen ikke kunne holdes udenfor statsanliggender.
Mistro måtte erstattes af tillid.
De lagde forsigtigt ud.
Efterretningstjenesterne blev enige om -
- at give Georg 6. fortrolig information hver dag.
Det var altså fortrolige sager -
- men ikke noget, der var tophemmeligt.
En officer fra krigsrummet kom dagligt til Buckingham Palace -
- medbringende fortroligt materiale.
Men de turde ikke efterlade det der.
Han stod der, da kongen og hans sekretær læste det -
- og tog det derefter med tilbage.
FRANKRIG
Den 10. maj 1940 -
- kom de tyske styrker til Belgien og senere Frankrig.
Kongen måtte bede Churchill om at blive premierminister.
Georgs rolle som nationalt samlingspunkt var afgørende.
Men man stolede stadig ikke på kongefamilien.
Kongen måtte gøre sig fortjent til tilliden.
Georg 6., der før støttede Hitler, ledede nu en nation i krig -
- men havde stadig ikke MI5's tillid.
Hans forhold til Churchill var heller ikke gnidningsløst.
Som MI5 brød Churchill sig heller ikke om kongens eftergivenhed -
- og de to mænd havde forskelligt lune.
Churchill var karismatisk og grov.
Georg var sky og tilbageholdende.
Da krigen satte deres mod på prøve -
- skete der noget altafgørende.
Adolf Hitler stod, som Napoleon stod tidligere -
- og så over Den Engelske Kanal -
- mod det, der forhindrede hans verdensherredømme.
I efteråret 1940 frygtede MI6 en invasion -
- og gjorde klar til at evakuere kongefamilien til Canada.
Churchill forelagde deres plan for kongen.
Den er kunstfærdig. Der er pansrede vogne -
- og en række statelige hjem.
Kongefamilien skal sendes til Liverpools lufthavn -
- og videre til Canada.
Kongens sagde: "Vi tager ikke af sted."
"End ikke børnene skal evakueres."
"Alle bliver her og kæmper."
De forventer en tysk faldskærmsinvasion -
- og kongen siger: "Jeg vil dræbe min tysker."
"Jeg vil dræbe mindst en af dem, og vi kæmper til det sidste."
Da Churchill hører det, siger han: "De skal dræbe mere end én tysker."
Uden varsel ankommer en pakke til Buckingham Palace.
Afsenderen var "Downing Street 10".
Indeni gemte der sig en tidlig julegave.
Churchill sender kongen en Tommy Gun.
Nu er vi klar over -
- at både kongen, kongefamilien og staldmestrene -
- trænede på Windsor og flere andre steder -
- med pistoler, rifler og Churchills Tommy Gun.
Dronningen nyder at skyde rotter.
Under Blitzen er der mange rotter.
Kongen viser det stolt frem -
- til ministrene og besøgende diplomater.
Han lader dem forstå, at de ikke vil stikke af.
"Vi flygter ikke."
Det er både ægte og et spil for galleriet.
Kongen havde endnu ikke adgang til alle statshemmeligheder.
Til tider forlod han sig på en gør-det-selv-teknik.
Gennem Europas kongefamilier i hans familie -
- havde han skabt sin egen efterretningstjeneste.
Georgs brug af sit private netværk -
- kunne betyde problemer for Secret Service og premierministeren.
En agent noterede, at kongen ...
"... modtog nogle flasker Bourgogne fra 1941."
"Han servede en for Churchill til deres tirsdagsfrokost."
Churchill spurgte kongen, hvor den kom fra -
- og fik svaret: "Konger har også hemmeligheder."
Kongen spøger, men Churchill er oprørt.
Han frygter, at kongen har genoplivet -
- nogle af kongefamiliens -
- private netværk for at skaffe information.
Kongen fik vinen fra det besatte Frankrig -
- da piloten Mouse Fielden også fløj missioner -
- for Special Operations Executive, - eller S.O. - E -
- som Churchill sagde, han havde skabt -
- for at sætte Europa i flammer.
Desuden havde dronningen -
- også sine egne kontakter.
Vi må huske, at dronningen -
- er den, der kender mest til efterretningstjenesterne.
Hendes bror er i S.O.E., så Buckingham Palace er en forpost.
Nærmest efterretningstjenesternes udkigspost.
Det virkede derfor oplagt -
- at give kongen mere adgang til det hemmelige materiale.
Langsomt, men sikkert -
- kom kongen længere ind i varmen hos Secret Service.
Og i 1943 -
- deltog han selv i bedragskrigen.
Hans første møde med den -
- var falske beskeder til fjenden om en af hans missioner -
- i juni 1943.
Malteserne var et traditionelt og ukompliceret folkefærd.
Men Hitler gjorde øen til et permanent krigsmål.
Kongen fløj til Nordafrika og videre til Malta -
- for at takke dem for at modstå tre års nazibelejring.
Men Luftwaffe var stadig i luften, så det var farligt.
Så efterretningstjenesten indledte Operation Loader.
Operation Loader var en bedragsoperation -
- som kongen var indblandet i.
Den skulle være et dække over hans tur til Nordafrika.
Det er farligt at eskortere kongen over Middelhavet -
- hvor tyskerne er aktive.
Derfor meddelte Buckingham Palace -
- at kongen besøgte tropperne i Portsmouth.
Men en mystisk general Lyon var om bord -
- og han landede i Algier.
Ifølge pressen skulle Lyon besøge Eisenhower -
- som var øverstkommanderende over styrkerne i Nordafrika.
Den 7. juni 1943 landede han i Algier.
For Eisenhower var det ingen overraskelse, at Lyon -
- var ingen anden end Georg 6.
Derefter fortsatte general Lyon videre til Malta.
Denne mission skulle styrke moralen.
Malteserne havde været barrikaderede længe -
- og de værdsatte kongens farlige rejse.
Operation Loader var en succes -
- og Georg kom trygt hjem til Buckingham Palace.
Det viste, at kongen kunne deltage i bedrageriet.
Senere blev han inviteret på besøg -
- hos Special Operations Executive.
I november 1943 besøger hele kongefamilien RAF i Tempsford.
Det er ikke blot en RAF-station.
Herfra flyver man hemmelige missioner -
- som fører S.O.E.- og MI6-agenterne til Europa.
Kongefamilien ser hele James Bond-udstyret.
Der er knive i håndtasker og kompasser i læbestifter -
- samt flere sprænganordninger.
S.O.E. ynder at forklæde sprængstof som uskyldige ting.
Vinflasker og døde dyr. Og deres favorit -
- er sprængstof forklædt som hestemøg.
Dronningen er begejstret.
Hun kalder på kongen og siger: "Det er fantastisk."
Eksploderende hestemøg.
Kongen havde vundet deres tillid.
Snart blev han en del af -
- krigens største bedragsoperation.
I marts 1944 besøgte to mænd fra MI5 Buckingham Palace -
- hvilket Alan Lascelles noterede -
- og Georg 6. blev en del af krigens største bedragsoperation -
- hvor man narrede nazisterne angående Operation Overlord.
Landgangen på D-dag.
Manden bag operationen var John Masterman fra Oxford-universitetet.
I august 1914 havde han undervist i Tyskland -
- og blev sat i forvaring under krigen.
I mellemtiden lærte han sproget -
- og studerede sine fangevogteres tankegang.
Det var på mange måder vigtigt.
Hvis man vidste, hvordan de tænkte -
- var de lettere at bedrage og føre på vildspor.
Selv de spioner, tyskerne sendte -
- havde han et forhold til.
Han fik dem til sidst til at spionere for os.
Da krigen brød ud, var han en del af Intelligence Corps -
- og senere MI5, hvor han udviklede Dobbeltspil-systemet -
- som brugte dobbeltagenter til at give nazisterne fejlinformation.
Han var med i bestyrelsen, der tog sig af Dobbeltspil-systemet.
20-komitéen. "XX".
De styrede faktisk -
- 39 spioner -
- som arbejdede rundt omkring i Europa.
Og i England. Alle bedrog de tyskerne.
På hans hold var MI5-officeren Tar Robertson.
Tar Robertson samarbejdede med Masterman -
- om at koordinere dobbeltagenternes opgaver -
- så tyskerne blev forvirrede og ført på vildspor.
Dette meget indviklede -
- og avancerede spind af løgne -
- fejlinformation og sand information -
- blev planlagt til ikke at udgøre nogen risiko -
- mens det snød tyskerne.
D-dag-bedraget med kodenavn Operation Fortitude -
- blev Dobbeltspil-systemets største udfordring.
Det vigtigste var agenterne -
- ved navn Garbo, Freak og Brutus.
Brutus var pilot i det polske luftvåben.
Han blev sendt ind i Frankrig af Storbritannien.
Nazisterne fangede og torturerede ham.
De sagde: "Spioner for os, eller bliv henrettet."
Han foregav at skifte side, men forblev loyal mod De Allierede.
Da han kom til England -
- kontaktede han efterretningsvæsnet -
- og gav dem, hvad han mente -
- var en uvurderlig chance -
- hvor han kunne være tripelagent.
Tyskerne skulle tro -
- at han skaffede information til dem.
Derefter kunne man de næste to år se -
- store mængder information blive afsendt -
- så tyskerne kom til at tro, at landgangen ville foregå i Calais.
Nazisterne kendte til tropperne i Sydengland og vidste -
- at invasionen var på vej.
De Allierede fik dem til at tro, at det ville foregå i Calais.
De andre steder var blot et skalkeskjul.
Pressen skrev om kongens rejser -
- hvilket var en del af bedraget.
Rory Cormac har nærstuderet næsten 23.000 aviser -
- som blev trykt mellem marts og august 1944 -
- tre måneder før og to måneder efter D-dag.
Dette historiske detektivarbejde afslører -
- at hvad man så som moralsk opbakning til tropperne -
- faktisk var en nøje tilrettelagt plan -
- som hang sammen med falske rapporter fra dobbeltagenterne.
Her er et udklip fra The Times fra den 10. marts 1944.
Overskriften lyder: "Canadiere inspiceret af kongen."
MI5's plan var at give tyskerne information -
- så de troede, de havde gennemskuet planen for D-dag.
Aviserne dækkede kongens besøg hos angrebsstyrkerne -
- men de afslørede aldrig hvor.
Men lokkende ledetråde -
- fik tyskerne til at tro, at de var detektiverne.
Rapporter fra agenterne i London -
- lod dem vide, hvor kongen var på besøg.
Nøglen til hele bedraget -
- var at lade tyskerne finde ud af tingene selv.
Første del af bedraget var -
- at fortælle nazisterne, at en invasion -
- eller et kystangreb var undervejs.
På selvsamme dag -
- sendte agent Brutus falsk information til Berlin om -
- at trafikken til Isle of Wight var blevet stoppet -
- for at holde vejene fri til tropperne.
Da kongen er i Hove nær Isle of Wight -
- tror tyskerne, at noget er i gære.
Måske planlægger man angrebet. Tropperne var på vej.
At han kom til Hove kunne betyde, at de ville angribe Normandiet -
- men målet var, at tyskerne overså -
- den sande invasion i Calais.
Kongens besøg virker afslørende.
Han besøger tropper, som tyskerne skal følge.
At invasionen var på vej, var et blufnummer.
Der var næsten tre måneder til D-dag.
Bedragets anden del handlede om stedet.
Hove tydede på, at tropperne ville tage til Normandiet.
Så kontaktede en agent Berlin og sagde, at tropperne -
- blev flyttet til Dover efter kongens besøg. Nær Calais.
Det skal forvirre tyskerne -
- med hensyn til troppernes placering -
- og hvor denne invasion vil komme fra.
Man ønskede også, at nazisterne fokuserede på Nordengland.
Kongefamilien skulle igen involveres.
For første gang blev dronningen -
- og prinsesse Elizabeth indblandet.
Denne artikel er fra The Times -
- den 24. marts 1944. Overskriften lyder:
"Kongens og hans hær. På tur med dronningen og prinsessen."
Kongen drager nordpå med kongetoget -
- til Lincolnshire og Yorkshire, hvorfra man kan angribe.
De ligger østpå -
- så dette bekræfter mistanken om -
- at de måske tager til Calais eller vil angribe Skandinavien.
Det var kongens syvende inspektion -
- men prinsessens første lange tur med forældrene.
Når man har dronningen -
- Elizabeth og hele kongefamilien der -
- med snigskytter og specialtropper -
- gør det sig godt i nyhederne.
Sådan bruger kongen sin familie -
- til at gøre bedraget mere overbevisende.
Kongens rolle i Dobbeltspil fungerede som planlagt.
Den 18. april skrev kongens sekretær -
- Alan Lascelles, i sin dagbog:
"Overlord har været dygtige til at snøre tyskerne -
- og det har tilsyneladende fungeret."
Ifølge Mastermans nevø, David -
- ville kongen gerne have fortalt alt af John Masterman.
Jeg tror, han kendte til, hvad der foregik.
Han sagde, at kongen ville vide det hele.
En uge senere inspicerede Georg tropperne i Hampshire.
Besøget blev rapporteret til Berlin af Garbo og Freak.
De måtte ikke vide, hvad der var sandt og falskt.
Agent Garbos rapport et par dage efter besøget -
- får tyskerne til at tro -
- at invasionen snart kommer fra Hampshire.
Freaks rapport fra samme dag gør historien mere troværdig.
Der skulle være militærøvelser i Kanalen -
- og Freak advarede dem om -
- at det muligvis var en ægte operation.
Det er designet til at forvirre tyskerne.
Tyskerne tænker, at da der intet sker -
- har det nok været en øvelse.
Så er de mindre på vagt, da D-dag indtræffer.
Det kongelige bedrag var detaljeret og indviklet.
Det foregik ikke kun på hjemmefronten.
I maj 1944 drog kongen ud på sin farligste mission -
- til Scapa Flow på Orkneyøerne.
Igen skrev aviserne ikke om destinationen -
- men en ledetråd lod nazisterne vide, hvor monarken var.
Her er The Daily Mails forside fra den 15. maj 1944.
Der skrives om kolde og fjerne vande i nord -
- og overskriften er: "Kongens afsked med flåden."
Der står "Kongen tager afsked med sine kaptajner -
- og har ønsket dem og deres mandskab lykke til før slaget."
Dette bedrag ved navn Fortitude North skulle give indtryk af -
- at man forberedte en invasion af Norge.
Kongens tur til Orkneyøerne er utrolig.
Øerne er længere fra London end fra Norge.
Og da de ligger nær Norge -
- patruljeres der af tyske ubåde og kampfly.
Missionen er farlig, så hvad skal kongen der?
Det var for at gøre Fortitude North troværdig.
Kongen løber altså en stor risiko.
Få dage efter besøget -
- varskoede Garbo Berlin om, at man ville invadere Norge -
- og at det var første skridt i at invadere Europa.
Man gjorde det bevidst indviklet.
Derfor er Dobbeltspil og Fortitude -
- så fascinerende en operation -
- som endte med at gå vel, fordi det bestod af så mange dele -
- der var koordineret af MI5.
Den 6. juni 1944 -
- så man 7000 skibe i morgendisen -
- sejle mod Normandiets strande.
De panikslagne tyskere bad om forstærkning.
Der kommer et søvnigt fra Berlin.
På dagen for invasionen sover Hitler længe.
Han slapper af. Ingen vil vække ham.
Da han vågner og får besked -
- tror han, da det er Normandiet, og han er blevet bedraget -
- ikke på, at det er hovedangrebet.
Han tror, det er et kystangreb, og er nærmest ligeglad.
De Forenede Nationer er gået i land i Vesteuropa.
Dette er D-dag.
Kongen, der spillede en afgørende rolle i planen -
- udtalte sig i radioen.
For fire år siden -
- stod vor nation og imperium alene -
- overfor en almægtig fjende -
- med ryggen mod muren.
Denne gang er udfordringen -
- ikke at kæmpe for at overleve -
- men at kæmpe for at vinde endegyldigt -
- i den gode sags tjeneste.
En uge senere læste kongen og Winston Churchill -
- bunker af hemmelige MI6-rapporter om D-dag.
Kongen, der engang ikke havde adgang til materialet -
- da familien var en sikkerhedsrisiko -
- havde nu lov til at se alt.
To dage senere ankom en dignitar i Normandiet -
- til sidste del af Dobbeltspil-planen.
Man foregav, at D-dag kun var en afledningsmanøvre -
- helt frem til august -
- så tropperne fik tid til at styrke deres positioner.
Dignitaren var ingen anden end kong Georg 6.
Tyskerne troede, at hans tilstedeværelse -
- skulle fjerne deres opmærksomhed fra Calais.
Men endnu en drejning i sagen viste -
- at man stadig ikke kunne betro Georg -
- med en hemmelighed.
Mod krigens slutning skrev John Masterman -
- som stod bag Dobbeltspil-systemet og D-dag-bedraget -
- en tophemmelig MI5-rapport -
- der omhandlede alt angående Dobbeltspil.
Det var også en skabelon -
- for MI5- og MI6-operationer i fremtiden.
Det er et af Storbritanniens hemmeligste dokumenter.
Det beskriver en strategi, som man ikke vil give bort -
- under Anden Verdenskrig eller i 1950'erne og 1960'erne.
Man har lavet afdelingen Department of Forward Plans -
- for at holde denne form for ekspertise i live.
Masterman kaldte rapporten sin "hemmelige bog".
I 1950, fem år efter krigen -
- da han igen arbejdede ved universitetet -
- sendte han den eneste udgave til Buckingham Palace -
- kun til kong Georg 6.
Kongens sekretær, sir Alan Lascelles -
- skrev tilbage, at den var ankommet.
"Kære Masterman, det ville være en skam ..."
"... hvis De ikke fik en kvittering. Værsgo."
Lascelles gav kongen den hemmelige bog.
Men som månederne gik -
- tog historien en uventet drejning.
Da hans bog ikke lod til at blive sendt tilbage -
- begyndte Masterman at blive bekymret.
Den 4. oktober 1951 skriver Masterman -
- til Lascelles fra Worcester, hvor han er forstander.
"Jeg beklager at forstyrre Dem nu."
Kongens helbred skranter.
"Bør jeg mon minde Dem om bogen, som jeg lånte Dem?"
"Jeg sendte den i december, og nu er jeg bekymret."
"Det er nok er unødvendigt ..."
"... da det må være en forglemmelse. Hilsen John Masterman."
Han har ikke haft bogen i næsten et år.
4. OKTOBER 1951
Lascelles stod i en penibel situation.
Det var aldrig let at gå til kongen.
Og lungekræften, der tog livet af ham -
- gjorde sagen om MI5's forsvundne -
- og måske mistede dokument særdeles akavet.
Jeg tror, han beundrede ham -
- men han var ... svær til tider.
Han var ikke nem at have med at gøre -
- da han let hidsede sig op -
- og behøvede hjælp til sit hverv.
Han plejede at blive rasende -
- og gik nærmest amok.
Så måtte folk betrygge og berolige ham.
På det område var dronningen vigtig.
På denne sorgens dag er der stille i London.
Byens borgere erindrer, at her -
- havde kongen stået dem bi mod krigens farer.
Den 6. februar 1952 døde kongen.
Bogen var endnu ikke at finde. Masterman frygtede det værste.
Den kunne være hos de forkerte eller være gået tabt -
- sammen med Georg 6.
Og MI5's kommende chef ville stramme op på sikkerheden.
Masterman skrev i desperation en sidste gang til Lascelles.
"Kære Lascelles, igen beklager jeg forstyrrelsen -
- i denne smertelige stund."
"Er det muligt for Dem at sende mig min hemmelige bog?"
"Jeg bør sikkert ikke være nervøs ..."
"... over den nye ledelse." Han taler om sir Dick White.
"Jeg kan ikke sige, at jeg ved, hvor den er."
Masterman går i panik. Han tror, bogen er gået tabt.
Det ved vi, da han både skriver og ringer.
Det er yderst vigtigt.
Han kan næsten mærke MI5's nye leder -
- Dick White, tage fat i hans krave.
Han minder om en skoledreng, der ved -
- at rektor kommer efter ham.
Han har brug for bogen, og det skal være nu.
Efter to måneder har Lascelles godt nyt til Masterman.
Dronningemoderen har selv været på en hemmelig opgave.
"Kære Masterman, problemet er, at forsendelsesboksene -
- har været ude af min kontrol."
"Men i dag fik jeg Dronningemoderen til at se på dem -
- og den var der sandelig."
"Den er nu låst inde hos mig."
"A. Lascelles."
Kongen betroede sig nok til hende -
- og fandt hende en vigtig -
- og nødvendig skulder at støtte sig ved.
Han fortalte hende ting, som ingen andre vidste.
Dronningemoderen reddede Masterman.
I 1972 udgav han sin hemmelige bog.
Men selv da, 28 år efter D-dag -
- mente MI5, at Dobbeltspil og bedrageriet -
- skulle forblive hemmeligt, og de ville stoppe ham.
Masterman sejrede ved at udgive den i USA.
Men én ting afslørede han ikke:
Georg 6.s rolle i D-dag-bedrageriet.
Den forblev hemmelig op til Richard Aldrichs -
- og Rory Cormacs undersøgelse.
Monarkiets rolle i efterretningen døde ikke med Georg.
Hans datter, Elizabeth 2., tog arven op.
Kronen, der engang blev overvåget af Secret Service -
- var nu deres betroede ven og rådgiver.
Et særligt møde illustrerer dette.
I 1955 drog premierminister Anthony Eden, A.E. -
- og mellemøstdiplomaten Evelyn Shuckburgh -
- til Buckingham Palace.
Suezkrisen truede, og mistroen herskede.
Men kong Hussein af Jordan virkede venligt stemt.
Briterne frygtede, at han lod sig påvirke -
- af sin nationalistiske onkel, Nasser Shariff.
I sin dagbog skrev Shuckburgh i 1955:
"Jeg fortalte dronningen om den onde onkel Nassers planer."
"Dronningen mente ikke, at det var klogt -
- at sende arabere i engelske skoler."
"Hun mødte Hussein et par år tidligere."
"Han kunne kun stå skoleret ..."
"... og sige 'Deres Majestæt.' Andet sagde han ikke."
"Det undrede hende, at onkel Nasser -
- ikke havde fået noget i sin kaffe."
"Først senere kom jeg på et svar."
"Det mindede om en bemærkning -
- fra hendes forgænger, kong Henrik 2."
Han sagde det lige før mordet -
- på ærkebiskoppen i Canterbury, Thomas Beckett.
"Fri mig for denne besværlige præst."
"I stedet kaldte jeg det en klog plan -
- som burde anvendes på flere i Mellemøsten."
"Jeg ville sende hende sladren om Hussain."
"Det besværede mig at stå med en cigaret -
- bag ryggen, som brændte mine fingre."
"A.E. så glad og afslappet ud ..."
"... og var venlig mod os begge."
Det er overraskende -
- da vi aldrig hører dronningen sige den slags.
Vi hører aldrig om hendes humor.
Og vi hører aldrig om, at hun taler om statsanliggender.
Især ikke efter en række hemmelige operationer -
- styret af Udenrigsministeriet og MI6 mod lande i Mellemøsten.
Mest kendt er sagen med Egyptens præsident Nasser.
Vi opfatter efterretningsvæsnet som landets hemmeligste institution.
Kongefamilien kommer tæt på, hvad de historiske dokumenter angår.
Man bemærker det, når der skrives om dronningen.
Og når hun begynder at tale om snigmord bemærker man det især.
Dronningens talte uden tvivl i spøg.
Onkel Nasser blev aldrig myrdet.
Men dronningen har stadig et tæt bånd til Secret Service.
Fra mistanke til tillid.
Forholdet mellem monarkiet og Secret Service sluttede ringen.
Et forhold, der varer ved den dag i dag.
Tekster: Torben Grønbæk Jensen www.sdimedia.com