Downloaded from YTS.MX
6. juni 1944
D-dagen.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Bak invasjonen ligger det en hittil ukjent historie...
...om hvordan kong Georg VI, dronningen og prinsesse Elizabeth-
- ble rekruttert av MI5 til å narre Hitler angående D-dagen.
I en fortelling om dobbeltagenter-
- avslører en undersøkelse for første gang-
- identiteten til den største og hemmeligste av dem alle:
Georg VI selv.
Det avsløres hvordan han ble tiltrodd-
- en av de største statshemmelighetene under krigen.
Og hvordan kongehuset klarte å miste den.
At dronningmoren klarte å redde situasjonen.
Og at monarkiet gikk fra ettergivelsespolitikken-
- og plasserte seg midt i Storbritannias hemmelige stat.
Helt siden krigen har Georg VIs rolle i D-dagen vært holdt hemmelig.
Professor Richard Aldrich på Warwick University-
- og dr Rory Cormac på Nottingham University oppdaget noe spennende-
- i dagbøkene til kongens privatsekretær Sir Alan Lascelles.
Alan Lascelles, kjent som Tommy, var kongens privatsekretær,-
- og ble privatsekretær for dronning Elizabeth II også.
Han var svært gammeldags, en mann av den gamle verden.
Han førte dagbok.
Det er en interessant ledetråd i dagboken hans som gir innsikt-
- i kongens rolle i dekkoperasjonen rundt D-dagen.
Dagboken nevner et besøk på Buckingham Palace i mars 1944-
- av offiserer fra MI5.
Fredag 3. mars 1944.
To MI-menn besøkte meg i går-
- og forklarte hvordan kongens besøk kunne bistå dekkoperasjonen-
- som skal narre tysk etterretning-
- angående tid og sted for "Overlord."
Dette er en viktig ledetråd, for det gir oss et lite hint om-
- at kongen ikke bare kjente til en av krigens største hemmeligheter,-
- men hadde en aktiv rolle selv.
Så ga ytterligere en oppdagelse mer bevis for kongens rolle.
I 1950, fem år etter krigens slutt,-
- sendte MI5-offiseren som styrte dekkoperasjonen, John Masterman,-
- et topphemmelig dokument til Buckingham Palace.
Det var en rapport som Masterman hadde skrevet for MI5,-
- og den beskrev alle detaljer i dekkoperasjonene hans under krigen.
Masterman kalte den for "hans hemmelige bok".
Dette er et av myndighetenes hemmeligste dokumenter.
Den skildrer en ny kunst innen de hemmelige tjenester.
Eller en kunst som ble utført på et høyere nivå,-
- som Storbritannia utviklet under krigen.
Masterman sendte boken til kongen, via Alan Lascelles,-
- som ennå var kongens privatsekretær.
Lascelles svarte at den var mottatt.
Kjære Masterman, takk for at De betror boken til meg.
"Jeg er takknemlig. Den ser spennende ut."
"Min herre kommer til å lese den med like stor interesse som jeg selv."
"Ærbødigst, Alan Lascelles."
De to funnene - et som antydet at kongen hadde en hemmelig rolle,-
- og et som viste at han hadde kontakt med MI5 og fikk se slike dokumenter,-
- sendte Aldrich og Cormac ut på leting.
Hva var egentlig Georg VIs rolle i krigen?
Og hvorfor hadde MI5 slik tiltro til ham...
...når de til å begynne med hadde sett på ham med mistenksomhet?
I desember 1936 abdiserte Georgs bror Edvard VIII.
Etterretningstjenesten mistenkte ham for å ha sympati med nazistene.
De overvåket ham og avlyttet telefonen hans.
MI5s mistenksomhet vedvarte, særlig angående den nye kongens holdning-
- til statsministers Chamberlains ettergivelsespolitikk overfor Hitler.
Etterretningstjenestene fulgte med på alle-
- som hadde med dette å gjøre. Chamberlain og også kongefamilien.
For det var kontinuerlige sendebud til Tyskland.
Og man hadde jo også skyggen av Edvard VIII.
Edvard VIII, som man visste at sto nær Hitler og tyskerne.
MI5 håpte at Georg ikke skulle følge i brorens fotspor.
Ettergivelsespolitikken forbindes med Edvard VIII.
Kong Georg var ikke nazisympatisør,-
- men han ville ikke ha krig med Nazi-Tyskland.
Ikke bare hadde han opplevd Den første verdenskrigs skrekk og gru,-
- men han fryktet også at en krig-
- kunne utslette det britiske monarkiet.
Nazismen var ikke like farlig for samfunnsordenen og monarkiet-
- som for eksempel kommunismen.
Så det var et ønske om å unngå krig for enhver pris.
Og her har jeg dokumentet-
- som bærer hans navnetrekk, og også mitt.
For MI5 var Münchenavtalen fra september 1938-
- et vendepunkt i kampen mot ettergivelse.
De forventet at Georg VI skulle forholde seg nøytral.
Kongen er en konstitusjonell monark. Han skal ikke uttale seg om-
- de største og mest kontroversielle politiske sakene.
Men i dette brevet, som Rory Cormac fant,-
- skrev Georg til Chamberlain, og etterlot ingen tvil om hans syn.
"Kjære statsminister, jeg sender dette brevet..."
...via min hoffmarskalk for å be Dem komme til Buckingham Palace,-
- slik at jeg personlig kan gratulere Dem på det varmeste-
- for det vellykkede besøket i München.
Tro meg.
Med vennlig hilsen Georg R.I.
Her ser vi at kongen personlig støtter-
- Chamberlains fraksjon i regjeringen.
Så når Chamberlain kommer tilbake fra München,-
- inviterer kongen ham til Buckingham Palace og arrangerer en fotoseanse.
Dermed uttrykker han klar støtte til ettergivelsespolitikken.
MI5 vet at kongen støtter ettergivelse.
Kongen konkurrerer med Chamberlain om å etablere kontakt med Hitler.
Han lager et utkast til et brev til Hitler.
"Ikke et brev mellom statsmenn, men mellom tidligere soldater."
Kongen er like ivrig etter ettergivelse som Chamberlain.
Sikkerhetstjenestene er ikke sikre på hva de synes om dette.
Utenriksdepartementet stanset kongens brev.
Invasjonen av Tsjekkoslovakia og Polen gjorde slutt på ettergivelsen.
Krig var brutt ut, og MI5 skjønte at kongen ikke kunne utelukkes-
- fra statens anliggender.
Mistanke måtte erstattes med tillit.
De begynte forsiktig.
Etterretningstjenesten gikk med på et opplegg-
- for å gi konfidensiell informasjon til Georg VI på daglig basis.
Det er snakk om konfidensielle saker.
Ikke noe topphemmelig.
En offiser fra regjeringens krigsrom kom til Buckingham Palace hver dag,-
- og hadde med det konfidensielle materialet.
Men han lot det ikke være der.
Han sto sammen med kongen mens kongen leste det,-
- og så fraktet han det tilbake til regjeringskontoret.
10. mai 1940 rullet tyskerne inn i Belgia,-
- og så Frankrike.
Kongen måtte be Winston Churchill om å bli statsminister.
Georgs rolle som nasjonalt samlingsymbol var nå avgjørende.
Men ennå var det ikke full tillit til kongefamilien.
Kongen måtte gjøre seg fortjent til det.
Georg VI hadde støttet ettergivelse overfor Hitler,-
- og var nå konge i krig. Han hadde fremdeles ikke full tiltro fra MI5.
Forholdet til Winston Churchill var heller ikke enkelt.
Churchill hadde hatt et annet syn på ettergivelsespolitikken,-
- og de to hadde helt ulikt temperament.
Churchill var karismatisk og trassig, Georg var sjenert og tilbakeholden.
Så, mens krigen satte begge på prøve, kom det et avgjørende øyeblikk.
Adolf Hitler sto nå der hvor Napoleon hadde stått over 100 år før,-
- og så over Den engelske kanal på den eneste hindringen-
- som sto mellom ham og verdensherredømme.
På høsten 1940 fryktet MI6 en tysk invasjon,-
- og forberedte evakuering av kongefamilien til Canada.
Churchill la frem etterretnings- tjenestens plan for kongen.
Den er omfattende, med pansrede biler og en rekke med herregårder.
Kongefamilien skal sendes til havnen i Liverpool,-
- og av sted til Canada.
Kongen svarte: "Vi drar ikke. Selv ikke barna skal evakueres."
"Alle skal bli her og kjempe."
På dette tidspunktet forventet man en tysk invasjon med fallskjermjegere.
Kongen sa: "Jeg vil drepe minst én av de tyske soldatene,"-
-"og vi må kjempe til siste stund."
Churchill sa: "Du må kunne drepe mer enn bare én tysker."
Uten forvarsel kom det en gavepakke til Buckingham Palace.
Avsenderadressen var Downing Street 10.
I den lå det en blank førjulsgave.
Churchill sender kongen en Tommygun. Og vi vet at etter dette-
- så øvde både kongen, kongefamilien og adjutantene-
- på Windsor og på andre steder,-
- med pistoler, geværer og også med Churchills Tommygun.
Dronningen likte å skyte på rotter.
Det er under Blitzen, med mye rotter i hagen.
Kongen viser frem dette-
- til statsråder og besøkende diplomater.
Han sender et budskap:
"Vi skal ikke flykte. Vi skal ikke flykte."
Så det er ekte, men det er også en forestilling.
Men kongen hadde ikke tilgang til alle statshemmelighetene.
Han tydde istedenfor til en hjemmesnekret løsning.
Gjennom Europas kongefamilier-
- hadde han allerede et eget etterretningsnettverk.
Georgs bruk av hans eget private nettverk-
- kunne potensielt skape problemer for etterretning og statsminister.
Et etterretningsoffiser noterte at kongen...
...fikk noen flasker med burgundervin fra 1941.
Én av dem ble servert til Churchill på tirsdagslunsjen.
Churchill spurte hvordan kongen hadde fått tak i den, og ble fortalt:
"Konger har også hemmeligheter."
Churchill ble forskrekket.
Han fryktet at kongen hadde vekket til live-
- en del av kongefamiliens private nettverk med kontakter-
- for å skaffe sin egen informasjon.
Kongen fikk tak i vinen fra det okkuperte Frankrike-
- fordi kongens flyger Mouse Fielden også fløy oppdrag-
- for Special Operations Executive, eller SOE,-
- som Churchill selv hadde skapt for å "sette fyr på Europa".
Og hvis ikke det var nok, hadde Georg VIs kone, dronningen,-
- sine egne private kontakter.
Dronningen er faktisk en-
- som står nær etterretningstjenesten. Broren hennes er med i SOE.
Så Buckingham Palace er nesten som en utpost-
- for etterretningstjenestene.
Løsningen lot til å være å gi kongen litt mer tilgang-
- til offisielt britisk hemmelig materiale.
Sakte, men sikkert, nærmet kongen seg-
- hjertet i etterretningstjenesten.
Og omsider, i 1943,-
- tok Georg VI aktivt del i dekkoperasjonene.
Hans første møte med dem var bruken av feilinformasjon-
- til å narre fienden om et farlig oppdrag han la ut på i juni 1943.
Malteserne var et tradisjonelt og enkelt folkeferd.
Men Hitler gjorde øya deres til et evig bombemål.
Kongen fløy til Nord-Afrika og videre til Malta,-
- for å takke folket for å holde ut tre år med beleiring og bombing.
Luftwaffe befant seg i nærheten, så det var farlig.
Britene svarte med operasjon Loader.
Operasjon Loader var en avledningsoperasjon-
- der kongen personlig tok del.
Det var et forsøk på skjule hans besøk til Nord-Afrika.
Det var svært farlig å eskortere kongen-
- over Middelhavet, der tyskerne hadde vært aktive.
Så Buckingham Palace la ut en falsk melding-
- om at kongen besøkte styrker i Portsmouth på dette tidspunktet.
Men det var en mystisk general Lyon om bord på flyet,-
- og som landet i Alger.
Pressen skrev at "general Lyon" besøkte general Eisenhower,-
- de alliertes øverstkommanderende i Nord-Afrika.
7. juni 1943 landet han i Alger.
Eisenhower ble ikke overrasket av at "general Lyon"-
- var selveste kongen og keiseren Georg VI.
Etter avreisen fra Alger fortsatte general Lyon til Malta.
Dette var viktig for å styrke kampmoralen.
Maltas befolkning hadde vært beleiret i lang tid,-
- og satte pris på at kongen foretok den farlige reisen.
Operasjon Loader var vellykket,-
- og Georg vendte hjem til Buckingham Palace like hel.
Det viste at kongen kunne være en ressurs i dekkoperasjonene.
Noen måneder senere ble han invitert til en utflukt-
- med Special Operations Executive.
I november 1943-
- besøkte hele kongefamilien RAF Tempsford.
Dette var ikke en vanlig flystasjon.
Det var stedet for de hemmelige toktene-
- som fraktet SOE-agenter og MI6-agenter til Europa.
Alt James Bond-utstyret blir presentert for kongefamilien.
Det er dolker i håndvesker, kompass skjult i leppestift,-
- og all slags sprenglegemer.
SOE likte å skjule sprengstoff som ufarlige materialer:
Vinflasker, døde dyr...
Og favoritten er selvsagt sprengstoff maskert som hestemøkk.
Dronningen synes at det er festlig. Hun roper på kongen og sier:
"Se her. Dette er fantastisk. Eksploderende hestemøkk."
Kongen hadde vunnet respekt. Noen måneder senere-
- ble han bedt om å ta del i krigens største dekkoperasjon.
I mars 1944 besøkte to MI5-menn Buckingham Palace.
Kongens privatsekretær skrev i sin dagbok-
- at Georg VI ble bedt om å ta del i De alliertes største dekkoperasjon:
Å lure nazistene angående tid og sted for operasjon Overlord,-
- landgangen på D-dagen.
Mannen som utformet avledningen,-
- var Oxford-professoren John Masterman.
I august 1914-
- var Masterman lærer i Tyskland, og ble internert under krigen.
Han brukte tiden til å lære språket å studere tankegangen til tyskerne.
Det var viktig av flere grunner. Hvis man visste hvordan de tenkte,-
- ble det mye enklere å narre dem og føre dem på villspor.
Selv med spionene som tyskerne sendte til oss.
Han hadde et forhold til dem,-
- og fikk dem til slutt til å spionere for oss.
Ved krigsutbruddet havnet Masterman i etterretningen,-
- og deretter i MI5, der han utviklet Double-Cross-systemet,-
- som brukte dobbeltagenter til å sende feilinformasjon.
Han var formann i en underkomité som jobbet med Double-Cross-systemet.
20-komiteen. XX.
De hadde faktisk kontroll over 39 spioner...
...som jobbet i ulike områder i Europa og i England.
Samtlige narret tyskerne på et vis.
Et medlem av teamet var MI5-offiseren Tar Robertson.
Tar Robertson skulle koordinere aktivitetene til dobbeltagentene,-
- for å sørge for at tyskerne ble tilstrekkelig forvirret.
Dette intrikate og sofistikerte nettet med løgner,-
- feilinformasjon og litt ekte informasjon måtte koordineres-
- slik at britisk sikkerhet ikke ble brutt, mens tyskerne ble villedet.
Avledningen for D-dagen, med kodenavn operasjon Fortitude,-
- skulle bli deres største utfordring.
Avgjørende var dobbeltagentene kjent som "Garbo", "Freak" og "Brutus".
Agent "Brutus" var en polsk pilot,-
- som var blitt sendt til det tyskokkuperte Frankrike.
Nazistene torturerte ham,-
- og sa: "Spioner for oss i England, eller bli henrettet."
Han lot som om han skiftet side, men var tro mot De allierte.
Da han omsider kom til England...
...så kontaktet han etterretningstjenesten her,-
- og ga dem det han trodde var-
- en uvurderlig sjanse til å la ham jobbe som trippelagent,-
- der tyskerne ba ham om å skaffe dem informasjon.
I løpet av de neste to årene så man-
- en usedvanlig oppsamling av informasjon, der han tok del,-
- for å få tyskerne til å tro at land- gangen skulle finne sted i Calais.
Nazistene var klar over at en invasjon var på trappene.
De allierte måtte få dem til å tro at landgangen skulle være i Calais.
Andre steder, som Normandie, var bare avledning.
Kongens bevegelser, som pressen meldte om,-
- var en viktig del av dekkoperasjonen.
Rory Cormac har lett i nesten 23 000 lokale og riksdekkende aviser-
- trykket i Storbritannia mellom mars og august 1944.
Tre måneder før og to måneder etter D-dagen.
Dette detektivarbeidet avdekker at det som ble oppfattet-
- som en rekke tilfeldige kongelige besøk hos styrkene,-
- faktisk var et planlagt program,-
- nøye samordnet med falske rapporter fra Double-Cross-agentene.
Her er et utklipp fra avisen The Times, fra 10. mars 1944.
Overskriften er: "Kanadiere inspisert av kongen."
MI5s plan var å gi tyskerne informasjon i små doser,-
- så de skulle tro at de listet seg frem til den hemmelige planen.
Avisene dekket kongens besøk hos angrepsavdelinger,-
- men stedene ble ikke avslørt i pressen.
Ledetråder fikk nazistene til å tro at de gjorde detektivarbeidet.
Som rapporter fra agentene i London,-
- som identifiserte styrkene som kongen besøkte.
Hemmeligheten var å få tyskerne til å finne ut av dette på egen hånd.
Det første steget var å antyde overfor nazistene-
- at en invasjon eller et stort kystraid var nær forestående.
Samme dag sendte agent Brutus falsk informasjon til Berlin-
- om at trafikk til Isle of Wight var stanset-
- for å frigjøre veiene til styrkene.
Kongen er i nærheten, i Hove. Det tyder på at noe er i gjære.
Kanskje krigsplanene fremskyndes? Det kan være troppeforflytninger.
Besøket i Hove tyder på at det kan være et angrep mot Normandie.
Men er det en avledning for å lokke tyskerne vekk-
- fra den virkelige invasjonen i Calais?
Kongens besøk er som en markeringspenn.
Han identifiserer avdelinger som de vil at tyskerne skal følge med på.
Antydningen om en invasjon om noen få dager var en bløff.
Det var nesten tre måneder til D-dagen.
Den andre delen av avledningen handlet om sted.
Hove tydet på en styrke som skulle dra fra Sussex til Normandie.
Så sendte en agent en melding om at styrkene der ble flyttet-
- rett etter kongens besøk, til Dover, rett overfor Calais.
Målet er å forvirre tyskerne angående styrkenes posisjon,-
- og om hvor og når den endelige invasjonen skal komme.
Man prøvde å også få nazistene til å følge med på Nord-England.
Her økte man kongehusets innsats, og for første gang-
- tok dronningen og prinsesse Elizabeth del i narrespillet.
Denne artikkelen er fra The Times, fra 24. mars 1944.
Overskriften er: "Kongen med hans hær."
"Omvisning med dronningen og prinsessen."
Kongen reiser nordover med kongetoget til Lincolnshire og Yorkshire.
Dette er angrepsavdelinger. De befinner seg i øst,-
- så det styrker hypotesen om at de skal østover mot Calais.
Kanskje de skal angripe Skandinavia.
Det var kongens syvende inspeksjon av denne typen,-
- men det var første gang at prinsessen ble med foreldrene.
Dronningen, prinsessen og hele kongefamilien er der...
Dramatiske styrker. Glidefly, skarpskyttere, spesialstyrker...
Dette gir fantastiske nyhetsartikler.
Så kongen bruker kongefamilien-
- til å forsterke avledningen.
Kongens rolle i Double-Cross fungerte som planlagt.
18. april skrev kongens privat- sekretær Alan Lascelles i dagboken:
Overlord har gjort en god jobb med å narre tyskerne,-
- og later til å ha lyktes.
Ifølge Mastermans nevø David-
-ønsket kongen å bli underrettet av John Masterman.
Jeg tror at han ble informert om alt som pågikk.
Han sa at kongen ønsket å bli informert om alt mulig.
En uke senere inspiserte Georg styrker i Hampshire.
Besøket ble meldt til Berlin av MI5s dobbeltagenter Garbo og Freak.
Målet var å skape forvirring om hva som var ekte og hva som var øvelse.
Agent Garbos rapport noen dager etter kongens besøk støtter forklaringen,-
- ved å antyde at invasjon var nær forestående fra Hampshire.
Freaks rapport fra samme dag øker troverdigheten mer,-
- ved å antyde at det kan være noen militærøvelser i Den engelske kanal.
Og Freak sa at de ikke kunne utelukke at dette var selve operasjonen.
Dette er viktig, for det er utformet for å forvirre tyskerne.
I etterkant tenkte tyskerne at det kanskje bare var en øvelse,-
- og da blir de mindre på vakt når selve D-dagen kommer.
Den kongelige avledningsoperasjonen var omfattende og innfløkt.
Og den fant ikke bare sted på det britiske fastlandet.
I mai 1944 la kongen ut på hans farligste oppdrag,-
- til Scapa Flow på Orknøyene.
Nok en gang utelot avisene Georgs reisemål,-
- men en ledetråd gjorde det klart for nazistene hvor monarken var.
Dette er forsiden på The Daily Mail fra 15. mai 1944.
Meldingen skriver om "kalde vann i nord".
Og overskriften er: "Kongen tar farvel med flåten."
Det står: "Kongen har tatt farvel med skipssjefene,"-
-"og ønsker dem og besetningene"-
-"lykke til før kampen."
Denne delen av planen, kalt "Fortitude North",-
- skulle antyde at en alliert invasjon av det tyskokkuperte Norge-
- ble forberedt.
Orknøyene er lenger fra London enn de er fra Norge.
Og siden de ligger nær Norge, blir de patruljert-
- av tyske ubåter og jagerfly.
Det er et farlig oppdrag, så hvorfor drar kongen dit?
Svaret er for å styrke troen på Fortitude North.
Så kongen tar faktisk en ganske stor sjanse.
Noen dager etter kongens besøk-
- varslet Garbo Berlin om at en invasjon av Norge sto på trappene,-
- og at det kunne bli det første angrepet i invasjonen av Europa.
Det var en innfløkt avledningsoperasjon.
Det er derfor Double-Cross og Fortitude-
- er en så fascinerende og vellykket operasjon.
For det var så mange "bevegelige deler"-
- som ble koordinert av MI5.
6. juni 1944-
- kom en flåte med 7000 fartøyer ut av morgendisen,-
- med kurs for strendene i Normandie.
De panikkslagne tyske forsvars- styrkene ba om forsterkninger.
Reaksjonen fra Berlin er søvndrukken.
På invasjonsdagen sover Hitler lenge.
Ingen har lyst til å vekke ham.
Og når han våkner og blir varslet... Siden det er Normandie,-
- og siden han har fått det falske materialet,-
- så tror han ikke at det er hovedangrepet, men et kystraid.
Så han bare blåser i det.
De forente nasjoners hærstyrker har gått i land i Vest-Europa.
Dette er D-dagen.
Kongen, som hadde tatt en viktig del i dekkoperasjonen, talte til folket:
For fire år siden...
...sto vår nasjon og vårt imperium alene...
...mot en overveldende fiende, med ryggen mot veggen.
Denne gangen er ikke utfordringen å kjempe for å overleve...
...men for å kjempe for å vinne den endelige seieren for den gode sak.
En uke senere gikk kongen og statsminister Churchill-
- gjennom haugevis med hemmelige MI6-rapporter fra D-dagen.
Kongen, som hadde blitt holdt utenfor fordi familien var en risiko,-
- fikk nå lov til å se alt.
To dager senere kom en høytstående rangsperson til Normandie,-
- til den siste fasen i Double-Cross.
Britene fremstilte fortsatt D-dagen som et avledningsangrep,-
- frem til august, slik at De allierte fikk tid til å sikre stillingene.
Rangspersonen var faktisk selveste kong Georg VI.
Tyskerne trodde at det var et forsøk på avlede oppmerksomheten fra Calais.
Men en usedvanlig vri viste-
- at man fremdeles ikke helt kunne betro Georg en hemmelighet.
Ved krigens slutt skrev John Masterman,-
- hovedmannen bak Double-Cross- systemet og dekkoperasjonen,-
- en topphemmelig MI5-rapport, med alle aspekter ved Double-Cross.
Den ble også en mal for fremtidige MI5- og MI6-operasjoner.
Dette er et av myndighetenes hemmeligste dokumenter.
En type strategisk lederskap som Storbritannia ikke ville gi bort-
- under Andre verdenskrig, og på 1950- og 1960-tallet.
Storbritannia opprettet avdelingen Department of Forward Plans-
- for å holde liv i denne typen spesialisert ekspertise.
Masterman kalte rapporten hans "hemmelige bok".
I 1950, fem år etter krigen, da han hadde vent tilbake til Oxford,-
- sende han hans eneste kopi til Buckingham Palace,-
- kun til kong Georg VI.
Kongens privatsekretær, Sir Alan Lascelles,-
- skrev til Masterman at den var kommet trygt frem.
"Kjære Masterman, det vil være for galt..."
...hvis vi ikke bekrefter at den er mottatt.
Lascelles ga den hemmelige boken til kongen. Men når månedene gikk,-
- kom det en usedvanlig vri på historien.
Siden det ikke kom noen tegn på at boken ble sendt tilbake,-
- begynte Masterman å bli bekymret.
4. oktober 1951-
- skriver Masterman fra Worcester College i Oxford.
Han sier til Lascelles:
Jeg beklager å måtte plage Dem i en slik stund...
Kongens sykdom forverres.
...men jeg må minne Dem om boken som jeg lånte Dem.
Den ble sendt i desember, og jeg begynner å bli bekymret...
"...for at den skal bli glemt. Med vennlig hilsen John Masterman."
Boken har nå vært borte fra ham i nesten et år.
Lascelles var i en ubehagelig situasjon.
Kongen var aldri enkel å ha med å gjøre. Lungekreften som han døde av,-
- gjorde en henvendelse angående MI5s savnede topphemmelige dokument-
- ekstremt kinkig.
Jeg tror at han beundret ham som menneske, men han var iblant...
...vanskelig. Han var ikke enkel,-
- for han lot følelsene ta overhånd i mange sammenhenger.
Og han trengte hjelp med arbeidet.
Jeg tror at han ble rasende.
Det var nesten som et anfall.
Så måtte folk berolige ham og få ham til å roe seg ned.
Dronningen var svært viktig i så måte.
På denne sorgtunge dagen er London taus.
Innbyggerne husker at her i denne byen-
- hadde kongen trosset farene sammen med dem i krigen.
6. februar 1952 døde kongen.
Det var ingen tegn til boken. Masterman fryktet det verste.
Enten hadde den havnet i feil hender, eller så var den borte,-
- sammen med den avdøde Georg VI.
Og hva verre var, den nye sjefen i MI5 skulle skjerpe sikkerheten.
Masterman var nå helt desperat, og skrev en siste gang til Lascelles.
Jeg beklager igjen at jeg ringte Dem da De var overveldet av fortvilelse.
Jeg vil spørre om De kan skaffe den hemmelige boken for meg.
Jeg er bekymret...
"...for den nye direktøren." Han henviser til Sir Dick White.
Jeg kan ikke si at jeg ikke har den, eller si hvor den er.
Masterman har panikk. Han er sikker på at boken er borte.
Man skjønner at han har panikk, siden han også telefonerer.
Dette haster, og han merker nærmest-
- at MI5s nye direktør, Dick White, griper tak i nakken på ham.
Han er som en skolegutt som tror at rektor kommer for å ta ham.
Han trenger boken, og han trenger den nå.
To måneder senere kunne Lascelles omsider formidle noen gode nyheter.
Georgs enke, dronningmoren, hadde hatt en egen hemmelig operasjon.
Kjære Masterman.
Alle private dokumentskrin har vært utenfor min kontroll.
Men i dag fikk jeg dronningmoren til å ta en titt på dem,-
- og der var den sannelig.
Den er nå låst inne på mitt rom. A. Lascelles.
Det er mulig at kongen betrodde seg til henne,-
- og syntes at hun var viktig.
En nødvendig skulder å lene seg på.
Formodentlig sa han ting til henne som han ikke sa til andre.
Dronningmoren reddet Masterman fra å bli fengslet.
I 1972 publiserte han den hemmelige boken.
Men selv da, 28 år etter D-dagen,-
- mente MI5 at Double-Cross og dekk- operasjonen skulle holdes hemmelig,-
- og prøvde å hindre ham.
Masterman unngikk dem ved å gi ut boken i USA.
Men det var noe han ikke avslørte:
Georg VIs rolle i dekkoperasjonen til D-dagen.
Den ble holdt hemmelig frem til Aldrich og Cormacs undersøkelse.
Monarkiets rolle i den hemmelige staten døde ikke med Georg.
Hans eldste datter, dronning Elizabeth II, overtok hans plass.
Kronen, en gang under overvåkning fra sikkerhetstjenesten,-
- var nå en betrodd venn og rådgiver.
Et usedvanlig møte viser denne tette kontakten.
I 1955 dro statsminister Anthony Eden, kjent som A.E.,-
- og Utenriksdepartementets Midtøstensjef, Evelyn Shuckburgh,-
- til Buckingham Palace.
Suez-krisen truet, og i imperiet ble det konspirert.
En venn var den unge Harrow- utdannede kong Hussein av Jordan.
Men britene fryktet at han var blitt påvirket av hans antibritiske onkel,-
- Nasser Sharif.
Shuckburgh skrev i dagboken i 1955...
"Jeg fortalte dronningen om planene til den onde onkel Nasser."
"Dronningen sa at hun ikke syntes at det var lurt"-
-"å sende arabere til engelske privatskoler".
Hun hadde møtt Hussein, for et par år siden,-
- og han sto bare stivt i givakt...
"...og sa Deres Majestet, og ikke noe mer."
Angående onkel Nasser sa hun-
- at hun var overrasket over at ingen hadde hatt noe i kaffen hans.
Først etterpå skjønte jeg hva jeg burde ha sagt.
At det hørtes ut som en kommentar fra hennes forgjenger Henrik II.
Kong Henrik hadde sagt rett før drapet på erkebiskopen av Canterbury:
"Kan ingen bli kvitt denne presten?"
I stedet sa jeg at det burde gjøres mot en rekke personer i Midtøsten.
Jeg lovte å sende henne sladder om Hussein.
Jeg var litt hemmet av en sigarett som brente fingrene mine bak ryggen.
"A.E. så avslappet ut..."
...og var vennlig mot oss begge.
Det er forbløffende, for vi har aldri fått inntrykk av at dronningen-
- har diskutert slike ting, eller av hennes humor.
Og vi har aldri fått inntrykk av at hun har pratet om statsanliggender,-
- særlig ikke når det gjelder hemmelige operasjoner-
- mot land i Midtøsten,-
- og da særlig president Nasser i Egypt.
Vi ser på etterretningstjenesten som den hemmeligste institusjonen.
Men kongefamilien kan gi dem skarp konkurranse.
Når dronningen dukker opp på en side, legger man merke til det.
Når hun snakker om å drepe noen, legger man virkelig merke til det.
Dronningens ord var utvilsomt bare en spøk.
Onkel Nasser ble aldri drept.
Men dronningen har tett kontakt med de hemmelige tjenester.
Fra mistanke til tillit:
Forholdet mellom monarki og etterretning er der det begynte,-
- et forhold som vedvarer den dag i dag.