Downloaded from YTS.MX
6 JUNI 1944
Dagen D.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Bakom invasionen ligger en hemlig, aldrig berättad, historia.
Kung Georg VI, drottningen och prinsessan Elizabeth-
-anlitades av MI5 för att lura Hitler om dagen D.
I historien om dubbelagenter och lockbeten-
- avslöjas för första gången-
-identiteten på den förnämaste och hemligaste av dem alla:
Självaste Georg VI.
Det avslöjas hur han anförtroddes-
-en av Storbritanniens största statshemligheter.
Och hur kungahuset lyckades förlora den i kungens ägo.
Att drottningmoderns ingripande räddade situationen.
Och hur monarkin trädde fram ur eftergifternas skam-
-och trädde in i krigshemligheternas hjärta.
Ända sen andra världskriget-
-har Georg VI:s roll under dagen D hållits hemlig.
Sen upptäckte Richard Aldrich på Warwick University-
-och Rory Cormac på Nottingham University-
-nåt i kungens sekreterare sir Alan Lascelles dagböcker.
Alan Lascelles, kallad Tommy, var kungens privata sekreterare.
Landets högste hovman.
Han blev sedermera Elizabeth II:s sekreterare.
Han var en gammalmodig man-
- och han förde dagbok.
I hans dagbok finns en intressant ledtråd-
- som ger lite insikt i kungens roll-
- i dagen D-operationen.
Det står om ett besök på Buckingham Palace i mars 1944-
- av MI5-agenter.
Fredagen den 3 mars 1944.
Två MI-agenter kom igår-
- och förklarade hur kungens besök-
- kunde bidra som täckmantel-
-för att lura den tyska underrättelsetjänsten-
-angående tid och plats för Operation Overlord.
Det är en viktig ledtråd. Den ger oss en liten hint om-
- att kungen inte bara kände till den stora krigshemligheten-
- utan spelade en aktiv roll själv.
En andra upptäckt styrkte ytterligare kungens roll.
År 1950, fem år efter krigsslutet-
-skickade John Masterman, som hade lett dagen D-operationen-
-ett topphemligt dokument till Buckingham Palace.
Det var en internrapport som Masterman hade skrivit till MI5-
-som innehöll alla detaljer i de operationer han hade lett.
Masterman kallade den sin hemliga bok.
Det är ett av den brittiska regeringens hemligaste dokument.
De beskriver en helt ny konstform inom säkerhetstjänsten-
- eller åtminstone på en ny nivå, som utvecklades under kriget.
Masterman skickade sin hemliga bok till kungen-
-genom Alan Lascelles, som var kungens sekreterare.
Lascelles bekräftade mottagandet.
Käre Masterman, tack så mycket för att du anförtrodde mig boken.
"Jag är tacksam. Den ser spännande ut."
"Kungen kommer att läsa den med lika stort intresse som jag."
"Högaktningsfullt, Alan Lascelles."
De två upptäckterna-
-först en hint om kungens hemliga roll-
- och sen att han stod MI5 nära nog-
-för att få ta del av topphemliga dokument-
- gjorde Aldrich och Cormac nyfikna.
Vad hade Georg VI egentligen för roll i kriget?
Och hur kom det sig att MI5 litade på honom-
-när de hade varit så misstänksamma när han kröntes?
I december 1936 abdikerade Georges bror Edvard VIII.
Underrättelsetjänsten misstänkte att Edvard var nazistsympatisör.
De avlyssnade honom till och med.
MI5:s misstankar om monarkin kvarstod.
I synnerhet den nye kungens inställning-
-till premiärminister Chamberlains eftergifter mot Hitler.
Underrättelsetjänsten övervakar alla-
- som hade med eftergifterna att göra.
Chamberlain och även kungafamiljen-
- för det skickades ständigt bud till Tyskland.
Och sen var det förstås Edvard VIII:s skugga.
Det var känt att han stod Hitler nära-
- och nära tyskarna.
MI5 hoppades att Georg inte skulle gå i sin brors fotspår.
Alla förknippar eftergiftspolitiken med Edvard VIII.
Men kung Georg var inte nazistsympatisör.
Men han ville inte kriga mot Nazityskland.
Han hade inte bara genomlevt första världskrigets fasor-
- utan fruktade även-
- att ett krig skulle hota den brittiska monarkin.
Nazismen utgjorde inget stort hot-
- mot den brittiska monarkin på samma sätt som kommunismen.
Så hans önskan var-
- att undvika krig till varje pris.
Här är pappret-
- på vilket hans namn, liksom mitt, står.
Münchenöverenskommelsen i september 1938 var för MI5-
-en vändpunkt i kampen mot eftergifterna.
Säkerhetstjänsten förväntade sig att Georg VI skulle vara neutral.
Kungen är en konstitutionell monark. Det är inte hans jobb-
- att ha åsikter i en av den tidens största politiska frågor.
Men i det här brevet, som Rory Cormac har grävt fram-
-skrev Georg privat till Chamberlain och var mycket tydlig.
"Min käre premiärminister. Jag skickar det här brevet..."
...för att be er att genast komma till Buckingham Palace-
-så att jag personligen får framföra mina gratulationer-
-till er framgångsrika vistelse i München.
Tro mig.
Vänligen och tacksamt, eder kung Georg.
Här ser vi kungen-
- personligen stötta Chamberlain i frågan om eftergifterna.
Så när Chamberlain kommer tillbaka från München-
- bjuder kungen hem honom och anordnar fotografering på balkongen.
Han ställer sig helt öppet-
- på eftergiftspolitikens sida.
MI5 vet att kungen är för eftergifterna.
Kungen tävlar med Chamberlain om att etablera kontakt med Hitler.
Kungen skriver ett utkast till ett brev till Hitler:
"Det här är ett brev från en före detta soldat till en annan."
Kungen är tveklöst lika mycket för eftergifterna som Chamberlain.
Säkerhetstjänsten vet inte riktigt vad de tycker om det.
Utrikesministeriet stoppade kungens brev.
Hitlers invasion av Tjeckoslovakien och Polen stoppade eftergifterna.
När Storbritannien låg i krig insåg MI5-
-att kungen inte längre kunde hållas utanför.
Misstänksamheten behövde bytas mot tillit.
Öppningsdragen var försiktiga.
Underrättelsetjänsten godkände en specialuppgörelse-
- för att Georg VI skulle få konfidentiell information varje dag.
Det var konfidentiellt-
- men inget riktigt topphemligt.
En anställd från krigsrummet-
- besökte Buckingham Palace varje dag-
- och hade med sig konfidentiellt material.
Men de vågade inte lämna det där.
Han stod bredvid kungen medan han och sekreteraren läste.
Sen tog han med sig det till kabinettet igen.
FRANKRIKE
10 maj 1940-
-rullade tyska arméer in i Belgien och sen Frankrike.
Kungen kunde inte göra annat än att be Churchill bli premiärminister.
Georgs roll som symbol för nationens enhet var nu avgörande.
Men man litade inte helt på kungafamiljen.
Kungen behövde förtjäna tilliten.
Georg VI, en gång för eftergifter mot Hitler, låg nu i krig-
-men hade inte MI5:s fulla förtroende.
Hans förhållande till Winston Churchill var inte enkelt.
Churchill hade inte varit överens med kungen om eftergifterna.
Och de hade helt olika temperament.
Churchill var karismatisk och ihärdig.
Georg var blyg och tvekande.
När kriget testade bägges moral kom en avgörande stund.
Nu stod Adolf Hitler, precis som Napoleon 100 år tidigare-
- och såg ut över Engelska kanalen-
-mot det enda hindret mellan honom och världsherraväldet.
Hösten 1940 fruktade MI6 en nazistisk invasion-
-och förberedde en evakuering av kungafamiljen till Kanada.
Churchill lade fram planen för kungen.
Den är utstuderad, med bepansrade bilar-
- och en rad pampiga bostäder.
Kungafamiljen ska köras till hamnen i Liverpool-
- och därifrån till Kanada.
Kungens svar är: "Vi åker inte."
"Inte ens barnen ska evakueras."
"Alla ska stanna och kämpa."
De väntar sig en invasion ledd av tyska fallskärmsjägare.
Kungen säger: "Jag vill döda åtminstone en av inkräktarna-"
-"och vi ska kämpa till siste man."
När Churchill hör det säger han: "Ni måste kunna döda fler tyskar."
Plötsligt kommer ett inslaget paket till Buckingham Palace.
Avsändare är "10 Downing Street".
Inuti ligger en glänsande tidig julklapp.
Churchill skickar en kulsprutepistol till kungen.
Vi vet att efter det övar hela kungafamiljen och stallmästarna-
- på Windsor och andra ställen.
Med pistoler, gevär och även Churchills kulsprutepistol.
Drottningen roar sig med att skjuta råttor.
Det finns gott om råttor i slottsträdgården.
Kungen skryter med det för ministrar-
- och diplomater på besök.
Hans budskap är:
"Vi tänker inte fly."
Det är på riktigt, men samtidigt en föreställning.
Men kungen hade inte tillgång till alla statshemligheter.
Ibland tog han istället till egna metoder.
Genom de europeiska kungafamiljerna han var släkt med-
-hade han redan ett eget underrättelsenätverk.
Georgs privata nätverk-
-kunde ställa till det för underrättelsetjänsten-
- och premiärministern också.
En underrättelseagent minns att kungen...
...mottog ett par flaskor Bourgogne från 1941-
-varav han bjöd Churchill på den ena under en tisdagslunch.
Churchill frågade hur kungen hade fått den-
-och fick nöja sig med svaret: "Kungar har också hemligheter."
Kungen skojade, men Churchill blev oroad.
Churchill är rädd att kungen har återupplivat-
- kungafamiljens privata nätverk-
- för att få information på egen hand.
Kungen hade fått tag på årgångsvin från det ockuperade Frankrike-
-för att den kunglige piloten Mouse Fielden även flög uppdrag-
-för Special Operations Executive, eller SOE-
-som Churchill hade skapat för att, med hans egna ord-
- "sätta Europa i lågor."
Dessutom hade Georg VI:s hustru, drottningen-
- sina egna privata kontakter.
Vi måste komma ihåg att drottningen var den-
- som hade närmast kontakt med underrättelsetjänsten.
Hennes bror var med i SOE.
Så Buckingham Palace är nästan en utpost-
- för underrättelsetjänsten.
Så lösningen såg ut att vara-
- att ge kungen lite mer tillgång till hemligstämplat material.
Sakta men säkert-
-närmade sig kungen underrättelsetjänstens hjärta.
Till slut, år 1943-
-deltog Georg VI aktivt i bedrägerikriget.
Hans första möte med det-
-var användandet av desinformation om hans farliga uppdrag-
- i juni 1943.
Malteserna var ett folk med gamla traditioner och enkla vanor.
Men Hitler gjorde ön till en ständig måltavla.
Kungen flög till Nordafrika, och sen till Malta-
-för att tacka folket för deras ståndaktighet mot nazisterna.
Men Luftwaffe var fortfarande ett hot, så resan var farlig.
Brittiska underrättelsetjänsten svarade med Operation Loader.
Operation Loader var en bluffoperation-
- som kungen själv deltog i.
Det var ett försök att dölja-
- hans besök i Nordafrika.
Det var väldigt farligt att eskortera kungen över Medelhavet-
- där tyskarna var aktiva.
Så Buckingham Palace gav falsk information-
- om att kungen besökte trupper i Portsmouth.
Men det var en mystisk general Lyon ombord på planet-
- som landade i Alger.
Pressen skrev att general Lyon besökte general Eisenhower-
-som var de allierades överbefälhavare i Nordafrika.
7 juni 1943 landade han i Alger.
För Eisenhower var det ingen överraskning att general Lyon-
- i själva verket var kung Georg VI.
Efter Alger fortsatte general Lyon till Malta.
Det var ett viktigt moralhöjande uppdrag.
Malteserna hade levt barrikaderade länge.
De uppskattade att kungen tog sig för den farliga resan.
Operation Loader lyckades.
Georg återvände helskinnad till Buckingham Palace.
Det visade att kungen kunde vara värdefull för bluffplanerarna.
Några månader senare bjöds han in till en dag-
- med Special Operations Executive.
I november 1943 besöker hela kungafamiljen RAF Tempsford.
Det är inte vilken RAF-station som helst.
Härifrån flygs hemliga specialplan-
- som tar SOE- och MI6-agenter till Europa.
Allt James Bond-material visas upp för kungafamiljen.
Det är dolkar i handväskor.
Det är kompasser i läppstiftslock och alla möjliga sorters bomber.
SOE får gärna bomber att likna oskyldiga föremål.
Vinflaskor, döda djur, och förstås favoriten:
En bomb utklädd till hästbajs.
Drottningen blir synnerligen förtjust.
Hon ropar på kungen och säger: "Titta! Det är fantastiskt!"
"Exploderande hästbajs."
Kungen verkade ha blivit godkänd.
Några månader senare skulle han ombes att delta-
- i krigets största bluffoperation.
I mars 1944, i och med två MI5-agenters besök-
-vilket kungens sekreterare Alan Lascelles antecknade-
-ombads Georg VI att delta i krigets största bluffoperation.
De skulle lura nazisterna angående Operation Overlord:
Landstigningarna under dagen D.
Ledare för operationen var Oxfordläraren John Masterman.
I augusti 1914 hade Masterman undervisat i Tyskland-
- och internerades under kriget.
Han utnyttjade tiden till att lära sig språket-
- och studera tyskarnas mentalitet.
Det var viktigt på många sätt.
Om man visste hur de tänkte-
- var det mycket lättare att lura dem och leda dem på villovägar.
Spionerna som tyskarna skickade till oss-
- byggde han upp ett förhållande till-
- och fick dem att spionera för oss.
När kriget bröt ut anlitades Masterman av underrättelsetjänsten-
-och MI5 där han utarbetade "Dubbelkorssystemet"-
-som med hjälp av dubbelagenter gav nazisterna desinformation.
Han var ordförande för ett underutskott:
"The 20 Committee XX".
De kontrollerade...
...39 spioner-
- som verkade i olika områden i Europa.
Och i England. Alla lurade tyskarna på ett eller annat sätt.
En i teamet var MI5-agenten Tar Robertson.
Tar Robertson arbetade med Masterman-
- för att samordna alla dubbelagenternas aktiviteter-
- så att tyskarna skulle bli tillräckligt vilseledda.
Och så att det här intrikata-
- sofistikerade nätet av lögner-
- desinformation och riktig information-
- samordnades på ett sätt som inte bröt mot brittisk säkerhet-
- men vilseledde tyskarna.
Dagen D-bluffen med kodnamnet Operation Fortitude-
-skulle bli Dubbelkorsets största utmaning.
Nyckelpersonerna var dubbelagenter, endast kända-
- som Garbo, Freak och Brutus.
Agent Brutus var en polsk stridspilot-
-som hade landat med fallskärm i det ockuperade Frankrike.
Nazisterna tillfångatog och torterade honom-
-och tvingade honom att spionera åt dem i England.
Han låtsades byta sida-
-men hans lojalitet till de allierade vacklade aldrig.
När han till slut kom till England-
- kontaktade han underrättelsetjänsten här-
- och presenterade vad han trodde var en ovärderlig möjlighet-
- för honom att arbeta som trippelagent.
Hans täckmantel var att tyskarna bad honom-
- förse dem med information.
Under de följande två åren-
- byggdes informationen på i Dubbelkorsnätverket.
De fick tyskarna att tro-
- att landstigningen skulle ske i Calais.
Nazisterna visste på grund av trupperna som ansamlades-
- att en invasion var på gång.
De allierade ville lura i dem att landstigningen skulle ske i Calais.
Allt annat, som Normandie, var bara en bisak.
Kungens förehavanden, som de rapporterades-
- var en viktig del av planen.
Rory Cormac har genomsökt nästan 23 000 tidningar-
-tryckta i Storbritannien mellan mars och augusti 1944-
-tre månade före och två månader efter dagen D.
Det historiska detektivarbetet avslöjar att det vi har sett-
-som en slumpmässig serie moralhöjande kungliga besök-
-i själva verket var ett uträknat program-
-noga koreograferat med vilseledande rapporter.
Här är ett klipp från Times 10 mars 1944.
Rubriken lyder: "Kanadensare inspekterade av kungen."
MI5:s plan var att ge tyskarna information-
-som skulle få dem att tro att de pusslade ihop den hemliga planen.
Tidningarna skrev om kungens besök hos anfallsformationer-
- men positionerna avslöjades inte.
Men gäckande ledtrådar-
-fick nazisterna att tro att de utförde detektivarbete.
Liksom rapporter från dubbelagenterna-
-som identifierade trupperna kungen besökte.
Hemligheten med bluffmakeriet är-
- att få tyskarna att lista ut saker själva.
Första delen av bluffen var-
-att få nazisterna att tro att en invasion-
-eller ett stort kustanfall var nära förestående.
Så samma dag-
-försåg dubbelagent Brutus Berlin med falsk information-
-om att trafiken till Isle of Wight hade stoppats-
- för att hålla vägarna fria.
Eftersom kungen är i Hove, nära Isle of Wight-
- tror tyskarna att det är nåt på gång.
Krigsplaneringen kanske har utökats. Trupper förs till Isle of Wight.
Besöket i Hove tyder på nån sorts attack mot Normandie.
Men skulle det avleda tyskarna-
- från den verkliga invasionen av Calais?
Kungens besök är som en överstrykningspenna.
Han identifierar enheter som de vill att tyskarna ska följa.
Att invasionen var nära förestående var en bluff.
Det var nästan tre månader till dagen D.
Andra delen av bluffen gällde platsen.
Hove tydde på att en styrka skulle till Normandie från Sussex.
Sen telegraferade en av dubbelagenterna Berlin och sa-
-att trupperna där hade flyttats till Dover, mittemot Calais.
Planen var att förvirra tyskarna-
- angående styrkornas position-
- och varifrån invasionen skulle komma.
Tyskarna skulle även avledas från södra till norra England.
Den här gången skulle kungahuset vara mer inblandat-
-och drottningen och prinsessan Elizabeth medverkade också.
Här är en artikel från Times 24 mars 1944.
Rubriken lyder: "Kungen med sin armé."
"På resa med drottningen och prinsessan."
Kungen reser norrut med det kungliga tåget-
- till Lincolnshire och Yorkshire. Det är anfallsformationer.
De är i östra delen av landet vilket styrker bluffen-
- om att de är på väg österut, kanske för att anfalla Skandinavien.
Det var kungens sjunde inspektion de senaste veckorna-
- men det var första gången prinsessan var med på hela resan.
När drottningen och prinsessan, hela kungafamiljen, är med-
- och det är dramatiska styrkor, glidflygplan, krypskyttar...
Det blir fantastiska nyheter.
På det här sättet använder kungen kungafamiljen-
- för att förstärka bluffprocessen.
Kungens roll fungerade precis som planerat.
18 april skrev kungens sekreterare Alan Lascelles i sin dagbok:
Overlord har arbetat bra med att lura tyskarna-
- och verkar ha lyckats.
Och enligt Mastermans brorson David-
-ville kungen hållas uppdaterad av John Masterman.
Jag tror att han underrättades om allt som pågick.
Han sa att kungen ville informeras om allt.
En vecka senare inspekterade Georg truppformationer i Hampshire.
Det rapporterades till Berlin av dubbelagenterna Garbo och Freak.
Syftet var att skapa förvirring om vad som var riktigt och övning.
Agent Garbo rapporterar bara några dagar efter besöket-
- och styrker redogörelsen-
- genom att antyda att invasionen ska ske från Hampshire.
Freaks rapport samma dag ger teorin ytterligare trovärdighet.
Han antyder att det pågår militärövningar i kanalen.
Freak sa att det inte kunde uteslutas att det var operationen.
Meningen var att göra tyskarna förvirrade.
När det inte händer nåt tänker tyskarna-
- att det nog bara var en övning.
Det sänker deras försvar inför den riktiga dagen D.
Den kungliga bluffoperationen var utarbetad och komplex.
Men den begränsades inte till brittiska fastlandet.
I maj 1944 gav sig kungen ut på sitt farligaste uppdrag-
- till Scapa Flow på Orkneyöarna.
Än en gång utelämnades Georgs destination i tidningen-
-men en ledtråd lät nazisterna veta var monarken var.
Här är förstasidan från Daily Mail 15 maj 1944.
Det står om "kalla och ensliga nordanvatten".
Rubriken lyder: "Kungen tar farväl av sin flotta."
Det står: "Kungen har tagit farväl av kaptenerna i flottan"-
-"och har önskat dem och deras fartyg lycka till i striden."
Den här bluffen, Fortitude North, skulle antyda-
-att en fullskalig invasion av det ockuperade Norge var på gång.
Kungens besök på Orkneyöarna är anmärkningsvärt.
De ligger längre från London än från Norge.
Eftersom de ligger nära Norge-
- patrulleras de av tyska ubåtar.
Det är en riskabel resa, så varför åker kungen dit?
För att ge Fortitude North trovärdighet.
Kungen tar en ganska betydande risk.
Några dagar efter kungens besök-
-förvarnade dubbelagent Garbo Berlin om en invasion av Norge.
Det skulle bli det första anfallet i invasionen av Europa.
Det var en medvetet komplex bluffoperation.
Därför är Dubbelkorset och Fortitude-
- en så fascinerande operation.
De lyckades för att de var så nyanserade.
Det fanns så många rörliga delar-
- som samordnades av MI5.
6 juni 1944-
-trädde 7 000 fartyg fram ur morgondimman-
- på väg mot Normandies stränder.
De panikslagna försvarstrupperna kallade på förstärkning.
Svaret från Berlin är sömnigt.
På invasionsdagen sover Hitler länge.
Han har sovmorgon. Ingen vill väcka honom.
Och när han vaknar och får höra om det...
Eftersom det är Normandie-
- och han har fått en massa vilseledande uppgifter-
- tror han inte att det är huvudanfallet.
Han tror att det är en kusträd.
Så han bara viftar bort det.
De allierades arméer har landstigit i västra Europa.
Det här är dagen D.
Kungen, som hade spelat en viktig roll i bluffplanen-
- talade till folket i radio:
För fyra år sen-
-stod vår nation och vårt imperium ensamt-
-mot en dominerande fiende och kunde inget göra.
Den här gången är vår utmaning-
-inte att strida för att överleva...
...utan att strida för en slutgiltig seger-
- för den goda sidan.
En vecka senare gick kungen och Winston Churchill igenom-
-högar av hemligstämplade rapporter om dagen D.
Kungen som en gång hade nekats tillgång till materialet-
-för att hans familj sågs som en risk-
- fick nu se allt.
Två dagar senare kom en högt uppsatt person till Normandie-
- inför Dubbelkorsets sista fas.
Britterna stod fast vid att dagen D bara var ett avledningsanfall-
- ända till i augusti-
-för att ge de allierade tid att befästa sina positioner.
Den högt uppsatta personen var ingen annan än kung Georg VI.
Tyskarna trodde att kungens närvaro-
-var ännu ett försök att avleda dem från Calais.
Men det visade sig, i en oväntad vändning-
-att Georg fortfarande inte kunde anförtros en hemlighet.
I slutet av kriget skrev John Masterman-
-som låg bakom Dubbelkorssystemet och dagen D-
- en topphemlig MI5-rapport-
-med alla detaljer om Dubbelkorssystemet.
Det var även en mall-
-för framtida MI5- och MI6-operationer.
Det är ett av Storbritanniens hemligaste dokument.
Det är en sorts strategiskt ledarskap som inte får läcka ut-
- under andra världskriget, och 1950- och 1960-talen.
Storbritannien har inrättat ett departement-
- för långsiktig planering-
- för att hålla den här specialistkunskapen vid liv.
Masterman kallade rapporten sin "hemliga bok".
1950, fem år efter kriget-
-när han hade återgått till det akademiska livet-
-skickade han sitt eget exemplar av den till Buckingham Palace-
- för kung Georg VI att läsa.
Kungens sekreterare, sir Alan Lascelles-
-skrev till Masterman att den hade kommit fram.
"Käre Masterman, det vore slarvigt av oss båda..."
...om framkomsten inte bekräftades.
Lascelles gav boken till kungen.
Men månaderna gick-
-och historien tog en oväntad vändning.
När boken inte kom tillbaka från Buckingham Palace-
- började Masterman oroa sig.
4 oktober 1951 skriver Masterman-
- från Worcester College, där han är rektor, till Lascelles:
Ursäkta att jag besvärar i det här läget.
Kungen blir ju allt sjukare.
Jag undrar om jag bör påminna om boken jag lånade ut.
Den skickades i december och jag börjar oroa mig-
- troligen helt i onödan.
"Det har kanske förbisetts. Vänligen, John Masterman."
Boken har varit utlånad i nästan ett år.
4 OKTOBER 1951
Lascelles var i en föga avundsvärd situation.
Kungen hade aldrig varit lätt att närma sig.
Nu gjorde lungcancern, som sakta dödade honom-
-att det blev ännu besvärligare att ta upp-
-MI5:s försvunna topphemliga dokument.
Han beundrade honom som människa.
Men ibland var han...svår.
Han var inte lätt att tas med för...
...han blev väldigt känslosam av alla möjliga anledningar-
- och behövde hjälp med sitt arbete.
Han brukade bli arg-
- och nästan få vredesutbrott.
Då fick folk lugna honom.
Drottningen var väldigt viktig på så sätt.
Denna sorgens dag är London tyst och stilla.
Dess medborgare minns att just i denna stad-
-har kungen mött krigets faror tillsammans med dem.
6 februari 1952 dog kungen.
Den hemliga boken syntes fortfarande inte till.
Masterman fruktade det värsta:
Att den hade hamnat i fel händer eller var försvunnen för alltid.
Dessutom var MI5:s nya chef fast besluten att skärpa säkerheten.
Masterman satt nu verkligen i knipa och skrev till Lascelles:
Käre Lascelles. Jag ber återigen om ursäkt.
Du måste vara överväldigad av sorg.
Jag undrar om du kan se till att jag får min hemliga bok.
Jag är orolig. I onödan, hoppas jag.
Den nye chefen är sir Dick White.
Jag kan inte säga att jag inte har den, eller var den är.
Masterman har panik, för nu tror han att boken är borta.
Han skriver inte bara, han ringer också.
Det är brådskande.
Han känner nästan hur den nye chefen för MI5-
- Dick White, tar tag i kragen på honom.
Han är som en skolpojke-
- som får skäll av rektorn.
Han behöver boken genast.
Två månader senare hade Lascelles äntligen goda nyheter.
Georgs änka, nu drottningmodern, hade en egen hemlig operation.
Käre Masterman. Problemet är att alla privata dokumentskrin-
- har varit utom min kontroll.
Men idag fick jag drottningmodern att titta i dem-
- och visst låg den där.
Den är nu inlåst i mitt rum.
A Lascelles.
Kungen litade väl på henne-
- och såg henne som väldigt viktig.
En väldigt nödvändig axel att luta sig mot.
Han berättade nog saker för henne som ingen annan fick veta.
Drottningmodern hade räddat Masterman.
1972 gav han ut sin hemliga bok.
Men fortfarande, 28 år efter dagen D-
-ansåg MI5 att Dubbelkorset och allt bluffande-
-skulle hållas hemligt, och försökte stoppa honom.
Masterman kringgick dem genom att ge ut den i USA.
Men en sak beslöt han att inte avslöja:
Vilken roll Georg VI hade spelat i bluffen inför dagen D.
Det har hållits hemligt tills Richard Aldrich-
-och Rory Cormac undersökte saken.
Monarkins roll i statshemligheterna dog inte ut med Georg.
Den unga drottning Elizabeth II axlade hans ok.
Regenten, en gång granskad av underrättelsetjänsten-
-var nu dess pålitliga vän och rådgivare.
Ett remarkabelt möte demonstrerar deras nära förhållande.
1955 begav sig premiärminister Anthony Eden, eller AE-
-och Evelyn Shuckburgh från utrikesdepartementet-
- till Buckingham Palace.
Suezkrisen tornade upp sig och konspirationerna puttrade.
Men en förmodad vän var den unge kung Hussein av Jordanien.
Men britterna fruktade att han hade påverkats-
-av sin nationalistiske farbror Nasser Shariff.
Shuckburgh noterade i sin dagbok 1955:
"Jag berättade för drottningen om farbror Nassers intriger."
"Drottningen tyckte inte att det var en bra idé"-
-"att skicka araber till brittiska privatskolor."
Hon hade sett lille Hussein, nyutexaminerad från Harrow.
Han lyckades bara stå och säga:
"'Ers majestät.' Och inte ett ord till."
Vad farbror Nasser anbelangade-
-förvånade det henne att ingen hade lagt nåt i hans kaffe.
Inte förrän efteråt kom jag på vad jag borde ha svarat.
Att det var farligt likt en kommentar-
-från hennes företrädare kung Henrik II.
Kung Henrik sa, precis före mordet-
- på ärkebiskopen av Canterbury, Thomas Beckett:
"Kan ingen befria mig från den besvärlige prästen?"
Istället sa jag att det var en bra idé-
-som borde tillämpas på många i Mellanöstern.
Jag lovade att skicka skvaller om Hussein.
Jag var lite handikappad av cigaretten i min hand-
-som brände mina fingertoppar bakom ryggen.
"AE såg fantastiskt vältränad och avslappnad ut."
Han var mycket vänlig mot oss båda.
Det är överrumplande-
- för vi får aldrig en inblick i att drottningen diskuterar sånt-
- eller hennes humor.
Eller att hon pratar med diplomater om statsangelägenheter.
Särskilt mot en bakgrund av hemliga operationer-
- i utrikesdepartementets regi-
- mot länder i Mellanöstern.
Den mest kända var mot Egyptens president.
Vi ser underrättelsetjänsten som landets hemligaste institution.
Kungafamiljen utmanar dem verkligen-
-åtminstone vad gäller historiska dokument.
När drottningen dyker upp på en sida märks det.
När drottningen pratar om att mörda nån märks det verkligen.
Drottningens ord var tvivelsutan skämtsamt menade.
Farbror Nasser blev aldrig mördad.
Men drottningens nära relation till underrättelsetjänsten kvarstår.
Från misstanke till tillit:
Förhållandet mellan monarkin och underrättelsetjänsten-
- hade gått varvet runt, och består än idag.
Text: Åsa Tålig www.sdimedia.com