Paní Priceová, nemůžete se jen tak objevit v půlce semestru
a odhlásit syna ze školy.
Nechci to vyplňovat a ani to neudělám.
A tím jsme skončili.
Dobré ráno.
-Co chceš dělat? -Nevím.
Chceš odjet se mnou?
Ta pravidla mají svůj důvod, paní Priceová.
-A co moje oblečení? -Koupím ti nové.
Pils až na hranici rozumného uvažování?
Přepadla tě nespavost v důsledku síly tvé múzy?
Ne.
Menstruuješ?
Jak to jde se Susan?
Jsme v udržovacím režimu, jako bys to nevěděla.
Ach, být tak mladší a zamilovaná.
Uvidíš se s ní dnes?
Stejně se k vám nemůžu přidat. Musím se sejít s panem Bakerem.
Další žádost o šetrnost?
Počkej a uvidíš.
Všechno je pryč.
Co je pryč?
Ne peníze na mém účtu.
-Už dlouho to váš účet nebude. -Je na mé jméno.
Jméno si můžete nechat, ale peníze na tom účtu
společně s investicemi a majetkem
se vrací bance.
Majetek...
Nejpozději k prvnímu lednu budete mít zakázaný přístup.
Ale peníze, které jsem do manželství přinesla, si mohu nechat.
Ty se už dávno staly součástí majetku.
A nebyla to, s prominutím, žádná velká částka.
A Malcolmovo dědictví?
Ne.
Mluvil jsem s vámi o tom jako o jedné z možností sedm let.
A potom jako o eventualitě tři. Co jste myslela, že bude?
Frances, co...? Co jste plánovala?
Plánovala jsem umřít, než dojdou peníze,
ale ne a ne umřít.
A teď jsem tady.
Dobře.
Takže je to hotovo.
Teď mi řekněte, co mám dělat.
-Dělat? -Ano, řekněte mi to.
Co vám mám říct? Půjčit si od přítele.
Nemožné. Něco jiného.
Můžete udělat jen jedno, Frances. Všechno prodejte.
Prodejte šperky, umělecká díla, knihy.
Prodejte to soukromě, v tichosti. Levně.
Přineste mi šeky a já vám je všechny proměním v hotovost.
A co potom?
A potom...
co budete chtít.
Pozor.
-Susan... -Co kdybychom šli za Frances
a řekli jí o našem zasnoubení?
Víš, jako spolu.
-Cože, ty a já? -Společně. Ano.
-Kdy? -Teď.
Mluvit s matkou spolu, teď?
Ne.
-Proč? -Není to dobrý nápad.
Půjde to jen tehdy, když jí to řeknu sám.
-Čeho přesně se bojíš? -Toho, čeho ty.
Řeknu jí to teď.
Poslyš, musím s tebou o něčem mluvit.
Vaříš?
Ne.
Jen mám ráda ten zvuk.
Copak?
Copak, pane Mumlo?
Mám větší zprávu.
Jsi připraven?
Jsme insolventní.
Nic nemáme.
Nic!
...vzácných kovů, protože to jsou dlouhodobé položky.
Zlato jsou peníze.
Pokud chcete držet zlato, držte ho jako rezervu.
To se nekupuje dnes a zítra prodává.
Ohledně mého poplatku.
Rovných 30 procent bez smlouvání.
-Ne? -Ne.
Mohlo by se? Bude se muset, pokud mě chcete.
27 procent.
Dám vám 15 procent, jinak odcházím.
-25. -Ach, pane Rudy.
Jestli řeknete jiné číslo než 15, půjdu na 14.
Řekněte další a půjdu na 13 a tak dál,
dokud se váš poplatek
a vaše role v mém životě
docela nevytratí.
Tak se nevyjednává. Je to těžká práce.
Mohlo by mi to poškodit jméno.
Vaše jméno?
-To je humorné. -Skutečně?
Slyšel jste řeči ohledně mého duševního zdraví?
Ne.
Slyšel jsem, že jste zvláštní.
-Zvláštní? -Zvláštní, ano. Náročná.
Náročná.
A potom to s vaším mužem.
Co?
Jak jste ho našla.
Ano?
Víte.
Našla jsem ho, a pak jsem tam to tělo chvíli nechala, že?
-Ještě pořád se o tom mluví? -Jistě.
Řeknu vám něco soukromého.
Jsem víc než jen zvláštní.
Jedna moje dobrá část chce tuto budovu podpálit
i se mnou a se synem uvnitř.
Co si o tom myslíte?
Do toho mi nic není.
Myslím, že je.
Protože když nedostanu svou cenu,
stane se ta moje dobrá část ještě lepší.
Slepice kvokají, Frances.
-Říkají, že jsem na dně? -Ano. Jsi?
Napadá mě plán.
Možná idiotský. Ale čím víc možností, tím líp, že?
Co můj byt v Paříži?
Nebyla jsem tam celý rok. Jen tam tak sedí.
Odjet z New Yorku by bylo ono, lásko.
Je to rozumné.
Rozumné.
-Rozumné. -Rozumné.
-Já to zaplatím. -Ne.
Frances...
Děkuji.
Šek je opět nekrytý, paní Priceová.
Paní Priceová?
Mohu dostat hotovost?
Máš hotovost pro Silvii?
-Kolik? -600.
Díky, Malcolme.
Změna plánu, kámo.
Nevěděl jsem, že nějaký plán byl.
Bylo rozhodnuto, že pojedeme do Paříže.
Skutečně?
Na jak dlouho?
Těžko říct. Možná na zbytek našich životů.
Tak co mi chceš říct, Malcolme?
Už jsi mámě řekl o našem zasnoubení?
Chci.
Jde o to, že nevím,
jestli očekáváš, že na tebe budu čekat.
Jistěže ano.
Ale to by ode mě nebylo moc rytířské, že?
Tobě záleží na rytířskosti?
Záleží mi na mnoha věcech.
Řekl bys o sobě, že jsi srab?
Ne.
Tak jak by ses popsal?
Nevím, jestli bych se vůbec popisovat chtěl.
Chci, abys věděl, že se snažím od tebe odmilovat.
-Susan... -Co?
Jedu do Paříže.
Do Paříže.
Kdy jedeš do Paříže?
Brzy.
-Jak brzy? -Myslím, že zítra.
Myslíš, že zítra?
Kdy se vrátíš?
O to právě jde. Vlastně nevím.
Takže.
Je to všechno jistě velmi dojemné.
Co?
Tvá oddanost ženě,
která se ti do tvých 12 let stěží představila.
Tvé odmítání žít mimo pravidla, která nastavila ve svůj vlastní prospěch.
Nepřineseš květiny někomu, s kým se loučíš, Malcolme.
Prosím odejdi.
Vše dobré jednou skončí.
-Ale určitě musíte jít? -Ano. A je nám to moc líto.
Taková škoda, byl to takový hezký večer.
-Skutečně? -Moc krásný večer.
A vůbec se mi nechce jít, ale zdá se, že doma čeká něco naléhavého,
a co se s tím dá dělat?
Nic.
Bude mi to chybět.
Co?
Tohle.
Máte u sebe pár drobných, lidi?
Možná ano.
Ale mohli bychom vědět, na co potřebujete peníze?
Asi bych si dal trochu vína, když už to chcete vědět.
Jak se jmenujete?
Dan.
Danieli, co byste dělal, kdybychom vám dali 20 dolarů?
Za to bych koupil čtyři litry Three Roses, balíček cigaret a párečky.
A kam si to všechno odnesete? K sobě do pokoje?
Vzal bych si to do parku.
Tam povětšinu nocí spávám, v parku.
Takže ležíte pod keřem,
kouříte a popíjíte víno.
Díváte se na hvězdy.
Proč ne?
Neobtěžuje vás ten chlap, doufám.
-Zdálo se, že po vás něco chtěl. -Kdo? Daniel?
Ale vůbec ne. Je to náš přítel.
Děkuji Bohu za člověka, jako je on.
Ne, že by vám do toho něco bylo.
Pojďme.
-Proč v eurech, Frances? -Odjíždím do Paříže.
Ale jistě, mluvíte francouzsky.
Malý princ.
-Budete mi chybět, Frances. -To vám všem.
Na té se vyřádili.
"Cochon" znamená prase.
Omlouvám se.
Moc se omlouvám. Je mi to líto.
Omlouvám se.
Neměla jsem to dělat.
Co?
Promiňte.
Čí je to kočka?
Jsem Malcolm.
-Řekneš mi, jak se jmenuješ? -Madeleine.
Madeleine. Napiješ se se mnou?
Ne.
-Kdo je to? -Madeleine.
Na lodi předpovídá budoucnost.
Co to dělá?
Omlouvám se.
Vy to nevíte?
Víme.
Jdeme si lehnout. Můžeš se stavit později.
Kolik ti platí?
-Platí? -Nejsi její gigolo?
Bože, to ne. Je to moje matka.
Promiň, ale divil by ses, jak je to běžné.
Proč byla ta žena tak vyděšená?
Třetinu lidí na této lodi obklopuje smrt.
Ale když o tom jen ceknu, balím.
Řeklas té ženě, že umírá?
Už nikdy nevstoupí na pevninu.
Suché martini s ginem.
Dvakrát.
Jo.
Ty nebudu potřebovat.
Je to svým způsobem penze.
Ale ne, nikdy jsem nepracovala, tak z čeho bych šla do důchodu?
Nemám tušení, jak tě dostaneme do Francie.
Všechny ty krásné peníze.
ZAVŘENO
Prý se stěhujete do Paříže.
-Těšíte se? -Asi bych měla.
Obdivuji, že do druhé fáze vstupujete sama.
-Bravo. -Děkuji.
Ale je to třetí, když budu upřímná. Nebo lépe řečeno koda.
Je pravda, že na dno oceánu je to osm kilometrů?
V té největší hloubce je to jen něco málo pod, jen o kousíček.
Osm kilometrů ale není běžná hloubka.
Kde jsme teď, je to něco kolem tří kilometrů.
To vás může trochu uklidnit.
Trochu.
Jste v pořádku?
Jak jste se stal kapitánem?
Jsem lodní doktor, jasné?
Jasně.
Včera jedna nána převlečená za cikánku
řekla jedné z cestujících, že umírá.
Což samo o sobě bylo zlé. Ale ta ženská skutečně umřela.
-Myslíte Madeleine? -Tu cikánku?
Jo. Myslím, že se tak jmenovala. Znáš ji?
-Hodili ji do džbánu. -Do džbánu?
Do cely.
-To můžou? -Jistěže můžou.
Všetečný právník by mohl dokázat, že tvoje kamarádka tu ženu zabila.
Výhružka násilí vedoucí k srdeční zástavě.
Ty staré vrány se vylekají. Stačí jen říct bubu.
A se smrtí na palubě a v uzavřeném prostoru
začnou šílet.
Už jsem to zažil, je to zlé.
Mohl bych ti ukázat něco hrozného, jestli chceš.
Co se jim stalo?
Prostě umřeli.
-Na moři jsme tři dny. -Dvě těla denně.
To je v branži při plavbě přes Atlantik standart.
Nechci.
-Ale musíš. -Proč?
Protože to pobaví.
Ty a já, pijeme.
Děkuji, že jste mi to ukázal. Nikomu nic neřeknu.
Říkej si, co chceš.
Dámy a pánové. Prosím o pozornost.
Vítejte ve Francii.
A děkujeme, že jste pluli se Sovereign Star Cruises.
Tady je naše vězeňkyně.
Tady jsem.
Splatilas dluh společnosti?
Jaks to vlastně věděla?
Vždycky jsem byla schopna vidět, co bude.
-Ke konci se objeví barva. -Jaká barva?
Zelená.
Tvoje malá kamarádka čarodějnice.
Jak se daří?
Zdravím. Doufám, že jste neztratila tu kočku.
Spí, dokud nepřejdeme přes celnici.
Jaký je účel vaší cesty?
Jsme dovolenkáři. Chci vidět Eiffelovu věž a umřít.
Paní?
Honím se za fantaziemi z mládí.
-Nemůžu spát. -Já taky ne.
Je to studené.
Zaplatíme.
Ano, ano. Brzy, kámo.
Brzy. Dobře?
Paní!
Co to děláte? Zbláznila jste se?
Účet, prosím.
Jste šílená. Přines hasicí přístroj.
Na procházky.
Víš, že je Štědrý večer?
Pojď to ode mě vzít.
Kriste, umírám!
Nelíbí se ti to?
-Co je to? -Pozvánka na večírek.
"Madame Reynardová." Kdo je to?
Má ráda vykřičníky.
Prosím, přijďte!! Budete mezi přáteli!!!
S tvým otcem jsme na líbánkách bydleli v hotelu nedaleko odsud.
Nedokážu si vás dva představit na líbánkách.
Jo. Bylo to hrozně normální.
Hotely a květiny a šampaňské.
Těžko pomyslet, že byl vlastně zábavný.
Ale na začátku skutečně byl.
Zdravím! Jste tu!
Pojďte dál! Vezmu vám kabáty.
Děkuji.
Nejdeme brzy?
Ne! Jdete právě včas.
Ale kde jsou ostatní?
Jsme to jen my.
Dáte si někdo martini? Na to své čekám už celý den.
-Já bych si martini dal. -Dobře.
Frances?
Co se tu sakra děje?
Můj manžel v létě umřel.
Potom jsem zjistila, že naši přátelé byli ve skutečnosti jeho.
A nejenže nemám ráda já je, ale ani oni mě.
Nijak zvlášť mi nechybí, ale chybí mi hluk, který dělali.
Proto jsem vás pozvala.
Máme dělat hluk.
Ne.
Jsem osamělá.
-Jak umřel? -Udusil se.
To je nové.
Prosím, nebuď na mě zlá.
Bylo pro mě těžké odvážit se vás pozvat.
Myslím,
že nechápu, proč jsme tu, to je vše.
Jen jsem se s tebou chtěla seznámit. Jistě, vím, kdo jsi.
Vyrůstala jsem v New Yorku a jsem zhruba stejného věku
a s přáteli jsem si mysleli, že jsi úžasná.
Moc úžasná.
Když jsem slyšela, že přijedeš do Paříže, napadlo mě, že se můžeme kamarádit.
Toho si vážím.
Ale pravdou je, že teď přátele skutečně nepotřebuji.
Tak...
je mi líto, že to tak cítíš.
Ale jste tady,
a udělala jsem maso s fazolemi, tak bychom si to měli užít.
Co vy na to?
Malcolme, užijeme si to?
Jistě.
Dáš si před vínem další martini?
-Ano, prosím. -Dobře.
Chováš se jako kráva.
Není to hrozné?
Dobře, přestanu. Omlouvám se.
Umřel zrovna v tom křesle.
Tady.
-Čím, pokud se mohu zeptat, se udusil? -Jehněčím.
A mělas od té doby jehněčí?
Ne, ale jehněčí jsem stejně neměla nikdy ráda.
Jo. Ne. Já taky ne.
Chuť zvěřiny pro mě sumíruje skutečnost zvířecí existence,
což mi navozuje myšlenky na smrt.
-To mě předtím nenapadlo. -Zatímco steak je prostě steak.
Ano. To je pravda.
Také jsem si chtěla odskočit.
Hned se vrátím.
Běž se podívat do mrazáku.
Cože?
-Běž. -Proč?
Běž se kouknout.
Nikdy jsem je nechápala.
Co chceš chápat?
Je to něco, co používáš sám, nebo s něčí pomocí?
Tak, či tak.
Ale proč to chtít studené?
To je ta záhada.
Myslím, že jsem cinknutá.
Malcolme, naservíruješ fazole?
Děkuji, já bych se asi opařila.
Vše je nachystáno v kuchyni.
Je to jako voda, že?
Je to lepší než voda.
Mohu se s tebou podělit o mou vzpomínku na tebe?
Dobře.
Bylo to před mnoha lety,
pár měsíců po smrti tvého muže.
Jedla jsem se skupinou lidí v Le Circe a muž u našeho stolu
se o tvém muži nevyjadřoval hezky, když jsi vešla.
Vypadalas tak skvěle. Nemohla jsem na tebe nezírat.
Pak jsi prošla kolem stolu a ten muž tě zastavil
a řekl: "Paní Priceová, vašeho muže jsem dobře znal
a musím se držet, abych si nezatančil na jeho hrobě."
Pamatuješ si na to?
Ne, nepamatuju.
Skutečně?
A co jsem mu řekla?
O to právě jde.
Neřeklas ani slovo. Vypilas mu pití.
Skotskou bez ledu a koukalas mu do očí
pohledem...
naprostého nezájmu.
Chudák nevěděl, co dělat.
Byl tak zostuzen.
Lituji, že jsem k tobě byla nezdvořilá.
Můj život se...
mi totálně rozpadl.
A štve mě to.
Vím přesně, jak to myslíš.
To jsem si jistá.
Tady je Malcolm.
Potrava!
-Haló? -Ahoj, Sudsy.
Co děláš?
Je 6.30 ráno.
Jasně.
Do prdele. Promiň.
Kde jsi?
U kanálu.
Volám, protože jsem chtěl slyšet tvůj hlas.
-Tady je. To je můj hlas. -Padám.
Kdo je to?
Tome. Počkej.
Hodně štěstí dneska.
To se ti povedlo, Malcolme.
Čekals, že tě budu donekonečna oplakávat?
Ano, čekal.
Je víc než nesmyslné, aby ses snažil u mě navodit pocit viny,
tak se neopovažuj.
Dobře. Ale...
Kdo je to?
Tom. O Tomovi jsem ti už řekla. Můj snoubenec z výšky.
Proč jsi mu přála hodně štěstí?
Má dnes důležitou schůzku.
Důležitou schůzku?
-To zní důležitě. -Už dost, Malcolme.
Poslyš, říká, že si mě chce vzít.
Haló?
-Chceš za mnou přijet to Paříže? -Slyšels, co jsem říkala?
Jo, slyšel. Ale jsi zasnoubená se mnou.
To je polygamie. Je to nezákonné.
-Malcolme. -Je to trestný čin.
-Malcolme. -Co?
Mohl bys...
Můžeš mi přestat volat? Aspoň na nějakou dobu?
Posledních pár týdnů jsem se cítila líp
a vážila bych si, kdyby ses držel dál.
Haló?
Už se vrátil?
Ne.
Bolí to?
Ne.
Děkuji.
Za co mi děkuješ?
Možná byste mohli brát odchod Malého Franka
jako signál přivítání nového zvířete do vašich životů.
Kotě je nositelem velkého dobra.
Kočku jsem nikdy nechtěla. Nemám kočky ráda.
Ale Malý Frank se na mě přilepil,
a musela jsem ho prostě snášet.
Dobře, ale pokud to tak cítíš a teď utekl,
nemůžeš ho prostě nechat jít?
Ne!
Nahněvala jsem tvou matku.
Ona je obecně nahněvaná.
Došlo nám šampaňské.
Máš někdy pocit, že na tebe dospělost padla v moc mladém věku
a že jsi v podstatě stále dítě,
které napodobuje chování dospělých kolem něj,
aby nikdo nepoznal mizerný obsah tvého srdce?
Ta čarodějnice, se kterou jsi spal na lodi!
Malcolm během plavby sem přeříznul čarodějnici.
Rozuměla mu, ne?
Myslím, že ano.
A?
Co kdybychom se jí zeptali, kde je?
Nevím, jestli to bude vědět, a nevím, kde ji najít.
Já bych ráda věděla, o čem to mluvíte.
Ta přeříznutá čarodějnice a Malý Frank si rozuměli.
Nebudeme jí tak říkat.
Chápala ho.
Co přesně je na Malém Frankovi k chápání?
Nechápu to a jsem z toho v rozpacích.
O tom se obvykle nebavíme.
Ale v podstatě jde o to...
že můj mrtvý manžel žije v té kočce.
Skutečně?
-Bohužel. -Jak to víš?
To se rozumí.
Mohla bys to vysvětlit i mně?
Nevím. Chtěla bych, abys mi to prostě věřila.
Pokusím se.
Frank utekl, protože jsem mu řekla něco, co se mu nelíbilo.
A co to bylo?
Je mi líto, ale raději to neřeknu.
Nicméně, myslím si, že může pomoct a že bychom ji měli najít.
-Najít tu přeříznutou čarodějnici? -Přesně tak.
Říkejme jí jinak.
Jak ji najdeme, to je otázka.
Mám to!
Soukromý detektiv.
Kdo si co ode mě přeje?
Se synem potřebujeme najít holku, mladou ženu.
Je to jasnovidka ze Spojených států žijící v Paříži.
Nebo tu nebydlí a je tu jen na návštěvě, Malcolme?
-Nevím. -Nicméně, je tu někde.
Jaký máte k té ženě vztah, paní?
Naprosto žádný.
Můj syn se s ní zná, tělesně.
Pomůže mi to pochopit
podstatu vaší touhy tu osobu najít.
No...
ztratil se nám kocour.
Ano?
A ta žena nám ho může podle nás pomoci najít.
Ví, kde ten kocour je?
Ne v tuto chvíli, ale všimli jsme si,
že ta žena umí s tou kočkou komunikovat myšlenkami, vidíte.
Jak se ta žena jmenuje?
Madeleine.
Příjmení neznáme.
-To je příliš, paní. -Nechte si to, je to dýško.
Hlavně nám tu malou čarodějnici najděte, ano?
Dobře.
Včera jsem viděla chlapovi penis.
Močil v parku naproti bytu.
Všimla sis, že chlapi je prostě tady vytáhnou a jdou na to?
Asi na tom nic není, ale člověk si na to musí zvyknout.
Ten včerejší byl obzvlášť velký.
Musí to pro chlapa být dar. Život je loterie.
Bylo hezké ho vidět, to musím přiznat.
Tak, Joan... Až dojdou peníze, zabiju se.
Ale chci, abys věděla, žes byla jediná,
kromě Franka, když byl sám sebou, a Malcolma.
Prosím, postaráš se o něj, když budeš moci, nějak?
Vždy jsem obdivovala tvé srdce.
Máš to nejsprávnější srdce.
Paní, to je moc.
Už ani nevím, kdo je slavný.
Ti lidi jsou mi všichni cizí.
Dále!
Mohla byste mi to popsat?
Dobře.
Takže, byla jsem...
Ten víkend jsem se chystala do Vail
a auto čekalo na ulici a řidič nakládal má zavazadla.
A pamatuji si, že mě napadlo,
že je hloupost Frankovi vysvětlovat, že odjíždím, protože mu to bylo jedno.
K čemu by to bylo?
Ale rozhodla jsem se, že mu to řeknu.
A...
šla jsem nahoru a on byl mrtvý...
v naší posteli.
Byla tam kočka,
seděla mu na hrudi.
Olizovala mu obličej.
Dělala příšerné zvuky.
Cítila jsem jen pocit zoufalství a...
nedalo se nic dělat.
A pak mě přepadl pocit, že bych si přála odejít.
A potom nutnost.
Když jsem se v pondělí vrátila, byl tam tak, jak jsem ho opustila,
jen byl nafouklý jako balón
a podobnou měl i barvu.
Zavolala jsem záchranku a ti zavolali policii.
Když jsem se vrátila z policie...
na schodech byli paparazzi.
A s nimi i ten kocour.
Šel se mnou dovnitř, jako by to bylo normální.
Poznala jsem to na první pohled.
Frankline?
Jsi tam?
Jsme tu s tebou, Frankline.
Mohl bys s námi promluvit?
Kdo jsi?
Madeleine.
Potkali jsme se na lodi do Francie.
Pamatuješ?
Co chceš?
Jen si s tebou promluvit.
Jsme tu s Frances a Malcolmem.
Ahoj, Franku.
Ahoj.
Jak se máš?
Znáš to.
Malcolme?
Jo, tati?
O co tu jde?
Co jako?
Ten hokus-pokus.
No, utekls, víš?
Jen nás zajímá, kam jsi odešel.
Nikam.
Chovám se jako nomád.
Přežíváte, jak umíte. To obdivuju.
Kdo to řekl?
Jmenuji se paní Reynardová. Moc mě těší.
Jsem velká kamarádka vaší ženy a syna.
Upřímně, mají na mě velký vliv.
Věřím tomu, že přátelství je větším zdrojem dobra
než náboženství. Nemyslíte?
Frances, prosím.
Proč jsi utekl, tati?
Dobrá otázka.
Skvělá otázka.
Proč se nezeptáš mámy?
Proč táta utekl?
-Je to komplikované. -Není to komplikované.
Kde jsi, Franku?
Na to nechci odpovídat. Chce někdo vědět proč?
-Já. -Já.
Já taky.
Já chci a nechci.
Jde jen o tu maličkost, že mě Frances chtěla vlastníma rukama zabít.
Hej, Malcolme.
Ano, tati?
Co si o tom myslíš? Tvoje matka chce zabít tvého otce?
Jo.
Máš na to názor?
Upřímně, táto...
raději se do toho nebudu plést.
Hezké. To je hezké. To je ale rodina.
Chtěl jsem tím říct, tati,
že není fér, abys po mně chtěl můj názor,
vezmeme-li v potaz, že nevím, kdo jsi,
nikdy jsem tě neznal, a ne proto, že jsem nechtěl,
ale proto, žes pro mě nikdy ani nevytáhl roletu.
Nikdy jsi mi neprokázal náklonnost,
ani jako klukovi, zatímco já tě zbožňoval.
Jen jsem si přál, abys mě vzal za ruku a šel se mnou
do nějakýho zatracenýho parku, pohladil mě po hlavě.
Pro Kristovy rány, to jsem ti byl tak odporný?
Co ho žere?
Právě ti řekl, co ho žere, Franku. Nenávidí tě.
Naserte si.
Žena v okně.
Mohu vám nabídnout pomeranč?
Ne, děkuji.
Omlouvám se za svůj zjev. Normálně jsem velmi pohledný.
A to nejen podle mých přátel.
Víte, že vím, co se včera stalo?
Skutečně?
Co si o tom myslíte?
Jen to, že podle mě jste byl velmi statečný.
Jak to, že nejste ve vězení?
Silná zápěstí, paní.
Z těch želízek jsem se vyvlékl jako Billy the Kid.
S tím pomerančem jsem si to rozmyslela.
Pro vás jen ten nejlepší pomeranč, paní.
Ten nejlepší, nejchutnější pomeranč z pytle.
Pro vás, mého hosta.
Záhadnou, krásnou ženu v okně.
Nastavte ruku.
Dala byste mi kousek svého pomeranče, paní?
Jsem velmi nemocná.
Vlastně mi už moc života nezbývá.
Uděláte mi velkou laskavost, když to přijmete.
Proč?
Udělá mi to radost.
-Nevezmete si to všechno? -Ne.
Vidíte tam toho muže?
Ten si ty peníze vezme.
Kde je?
Ve vaně.
Co?
Jak dlouho budete v Paříži?
Já...
Nevím.
-Mohu se zeptat, kdo jste? -Jmenuji se paní Reynardová.
Jak se máte?
Dobře.
Vlastně velmi dobře.
Kde budete bydlet?
Je těžké najít hotel na poslední chvíli.
Je to můj byt.
Kdo je ta příšerná žena v mém bytě?
Dej jí šanci. Není tak špatná.
Odkdy se zabýváš svými obdivovateli?
Divné, že?
Možná jsem prostě unavená. Jo, myslím, že tím to bude.
A tohle?
Nemám tušení, jak to bylo posláno.
Doručení mě nezajímá tak jako obsah.
Špatný den a ten pocit mě už opustil.
Skutečně?
Ano, drahá.
Velice mě těší.
-Nápodobně. Mě také těší. -Spala jsem déle.
Kdo jste?
Jen tak zhruba, kolik lidí tu bydlí?
To jsou všichni.
Vstupte!
No...
Teď to jsou všichni. Slibuju.
Než jsem se seznámil se Susan, myslel jsem, že vím, co je to milovat.
Řekl jsem to a mínil jsem to.
Slyšel jsem to a byl jsem tomu rád.
Ale co jsou ty pocity ve srovnání s tímto?
Tohle je něco jiného. To je láska, po které touží básníci.
-Jste básník? -Dělám do financí.
V číslech je jistá poezie.
Odporné.
Cos říkal?
Řekl jsem: "Odporné."
Požádal jsem Susan o ruku a vypadalo to dobře.
A pak jí někdo brzy ráno volá.
Od té doby, co zavěsila, se to snažím pochopit,
snažím se přijít na to, co chce.
A nemýlím se, chce ho.
A?
Myslela jsem, že jsem šťastná.
Byla jsem šťastná.
Ale pak mi zavolal Malcolm a...
teď nevím, co dělám.
Co dělám, Malcolme?
Mohl bys vytáhnout hlavu s prdele jen na malinkou chviličku?
Počkej.
Je to složitá situace,
ale věřím, že budeme schopni vysvětlit své vlastní postoje
a zachovat si vlastní důstojnost.
-Bravo. -Ale nemusíme ukrývat své pocity.
To ne.
Například, cítím, že chci Malcolma zabít.
Vlastně ho chci zavraždit tady a teď.
Ale ne, neudělám to.
-Máš štěstí. -Vždycky jsem měl štěstí.
Skutečně?
Já mám i nemám štěstí.
Jsem beze štěstí.
Já jsem buď měla obrovské štěstí,
nebo jsem byla tragicky nešťastná.
Já prostě nemám štěstí.
Ale mám pocit, že se to najednou a provždy změní.
To si aspoň namlouvám.
Já prostě nemám štěstí, a tak to i zůstane.
Pro nás oba není dost velká.
Ne, není.
Mluvím ze spaní.
To nevadí.
A taky skřípu zuby.
Dobře.
A občas se mi zastaví dech a jsem náměsíčná.
Když uvidíte, že se někam vydám, nesmíte mě probudit.
Dobře.
Sladké sny, paní Reynardová.
Jsme jen dvě...
Dvě staré dámy.
Šafrán není na seznamu.
Je potřebný.
Tři lahvičky?
Dříve či později ho použijeme.
Drahoušku, zašla bys pro sýrový tác?
Pardon.
Máte něco za...
Pět set?
-Bednu, nebo láhev? -Láhev.
2 012,73 eur.
Potřebujeme to doručit, šlo by to?
Oui, paní.
Donovi jsem řekla, že musím do Paříže, protože se chceš zabít.
Hrál si s ovladačem.
Řekl: "Pozdravuj ji, když dorazíš včas."
Letos dříve mě napadlo,
že když stárneš, lásku už nepotřebuješ.
Ne tu, ve kterou věříme v mládí.
Kdo má na ni energii?
Když si vzpomenu, jak jsme si o tom povídaly.
Já vím.
Muži a ženy vyskakující z oken.
Jen chceš vědět, že tam někdo je.
Ale taky chceš, aby ti dali pokoj.
Tak to mám s Donem.
Dopřejeme si uspokojení
a srdce nám pak v pravou chvíli dopřeje úlevy.
To je hezká myšlenka.
Nesouhlasíš se mnou?
Já to tak neměla.
To je mi líto.
Celé mi to připadá tak opovržlivé.
Dopis na rozloučenou. Sebevražda, ty.
A je to takové klišé, ne?
Někdo tak bystrý a nadějný
se zabije poté, co pozlátko zmizí.
No...
zaprvé...
tohle mi říct je dost hnusné.
Zadruhé...
pozlátko zmizelo už dávno a ty moc dobře víš, že je to tak.
Zatřetí...
Zatřetí, ano,
můj život je plný klišé.
Ale víš, co je klišé?
Je to příběh tak skvělý a zajímavý,
že zestárl v nadějném přeříkávání.
Lidé si ho povídají.
Ne mnoho ho prožije.
Dva, tři, teď.
Nemohu tvrdit, že vás dva dobře znám, nebo vůbec.
Ale vidím, že nad žárlivost se umíte povznést.
Zlo rodí zlo.
Navrhuji, aby nám šlo o půvab.
Ani jedné z nás nic nevadí, paní Reynardová.
Tvrdíte to, ale je vidět, že to tak nemyslíte.
Ale já Malcolma nemiluju.
Upřímně, ani se mi nijak zvlášť nelíbí.
Malcolme.
Připraveni?
Do toho.
-Vyhráls. -No tak!
Snaž se pořádně.
-Dva, tři, teď! -Ani se nesnaží.
-Jsi velký vítěz. -Tohle není žádné vítězství.
Když vyhraju,
sbalíš si kufry a odjedeš, sám.
Dobře.
Připraveni?
Dva, tři, teď!
Počkat.
-Co jsem vyhrál? -Nic.
Vše je přesně tak, jak bylo předtím.
To...
To mi připomíná jednu performérku v televizi.
Šla po celé Čínské zdi.
Pak se rozešla se svým klukem
a lidi pak platili velké peníze, aby viděli, jak kadí do kbelíku.
V muzeu.
Kdysi jsem se bála, že nerozumím modernímu umění.
Nemám vás rád, lidi.
Ti lidi se mi nelíbí. Nejsou to normální lidi.
Nemohl byste se zahledět do srdce a mít nás jen trošičku rád?
Ne.
Kde máš kufr?
Je čas se rozloučit, Susan.
-Susan? -Tome...
Odjíždíme, Susan.
Běž napřed.
Ne, já skutečně odcházím.
Dávám ti poslední šanci.
Teď nebo nikdy.
Nikdy, prosím. Děkuji.
Zpívám, zatímco čekám
Musím si zavázat klobouček
A zavřít dveře svého domu
Nemám nic jiného na práci
Než se jeho kroky rozezvučí
Vydáme se dnem
A povíme si, jak jsme zpívali
Abychom zadrželi temnotu
Vadí mi, že nenávidíš svého otce.
Nechci, aby tě to tížilo.
A také
si nemyslím, že si to tvůj otec zaslouží.
To říká člověk, který ho chtěl uškrtit?
Mohu se tě zeptat na něco dramatického?
Ano.
Proč jste mě vůbec měli?
Tak to je...
dramatické.
Neplánovali jsme to, zajisté.
Myslela jsem, že nemohu mít děti.
Nikdy jsem je nechtěla.
A když se to stalo, napadlo nás...
že nám tvá přítomnost pomůže k sobě.
A tak jsi byl posledním pokusem v tom snažení.
Ale pak, když tě uviděl,
nevím, něco mu to ujasnilo
a navždy se odvrátil jak od tebe, tak i ode mě. Od obou.
Ale nemám ho nenávidět?
Tvůj otec je citový blbec, ale není zlý.
Co se stalo, když jsi mě uviděla?
Nikdy v životě
mi nic tak neublížilo,
jako to, když jsem tě poprvé spatřila.
Proč?
Protože jsi byl svůj otec.
Protože jsi byl já.
Protože jsi byl my všichni tři.
Tak destruktivní.
A proč ses objevila, když ses objevila?
To bylo divné, že?
Bylo to nečekané. Přál jsem si, abys přišla, víš?
Ale přál jsem si, abys přišla, tak dlouho, že když se to stalo, byl jsem zmatený.
Je mi to líto.
Já vím.
Ale nemusí.
Byl jsem šťastný.
-Skutečně? -Ano.
Nevěděla jsem, že ty jsi ty.
Kdybych to věděla, přišla bych okamžitě.
Vůbec bych tě neopustila.
Chápeš, co to se mnou udělalo.
Ano.
-V to doufám. -Ano.
Mám tě ráda, kámo.
Já tebe taky.
Dobrou noc.
-Dobrou noc. -Dobrou noc.
Madeleine.
Spals?
Ne.
Co to děláš?
Jen tak sedím pod lavicí.
Zrovna jsem na tebe myslela. Chtěla jsem ti dát prsten.
Nechceš vědět, na co jsem myslela?
-Dobře. -Jsou to vlastně tři věci.
-Pamatuješ na naše první rande? -Ne.
Ale ano. Vzals mě do Taverny v Green.
Dortík jsi jedl vidličkou a nožem. Ne?
-Ne. -Proč jsi to dělal?
Myslím tu vidličku a nůž.
Nevím, Frances. Kdo ví?
To druhé je,
že mě mrzí naše minulá konverzace.
A chci, abys věděl,
že jsem tě přestala nenávidět.
Na to je už pozdě.
Pozdě v noci, nebo pozdě v životě?
Obojí, ale především v životě.
Nemohu to brát jako postoj.
Tvá žena po mnoho let,
která tě chtěla před pár dny zavraždit,
zažila náhlou a trvalou změnu pocitů.
Nemá to hodnotu?
-Možná. Ale, Frances... -Co?
-Jsem kocour. -To vím.
Jsem kocour.
Mám červy a blechy.
A víš, nezajímá mě v podstatě nic jiného,
než nešťastný fakt mé příšerné,
mé skutečně příšerné, ubohé, podělané existence.
Aha.
No...
jsi připraven na to třetí?
Jistě.
Když jsem poprvé přijela do Paříže,
pamatuješ si, co jsem ti o ní řekla?
Jak jsem se tu cítila vylekaná.
Pamatuji si, žes mi to říkala.
Tak něco si pamatuješ.
To ti moc přeju, i sobě.
Je to hezké pro nás pro oba. Sláva, sláva.
Přišla jsem na to, co mě tak vylekalo.
A co to bylo?
Poznávám Paříž jako místo své možné smrti.
Co tím myslíš?
Něco mě na tomto městě
varuje.
Byla to předtucha toho, co nadejde.
Chápeš?
Frances...
Děkuji.
To je vše.
Promiňte.
Jste v pořádku, paní?
Proč bych nebyla?
Jenom, že je dost pozdě na to být venku.
Vy jste.
To je pravda.
Ztratila se mi kočka.
Ano.
Vypadáte na to.
A proto jste tak pozdě venku sama?
Chcete, abych vám ji pomohl najít?
Ne. Ne, děkuji.
Frances?
Rozdělíme se a za hodinu se tu zase sejdeme, ano?
-Dobře. -Dobře.
Susan, počkáš tady, kdyby se náhodou vrátila?
Madeleinin kufr tu není.
To bude asi ono. Frances ji asi doprovodila na vlak.
Malcolme, obleč si kabát.
Jaké to bylo?
Co?
Zážitek ze vzdělávání se?
Nevím.
Neříkej "nevím". Jistěže víš. Jaké to bylo?
Nic moc.
Nemáš žádné kamarády?
Pár.
Ale nic moc ti to nedávalo?
Já ne...
Jaké bylo jídlo?
Jídlo bylo příšerné.
Tvůj táta umřel, kámo.
Já vím.
Jak to víš?
Kluci mi to řekli.
Ukázali mi to v novinách.
Co se tam psalo?
-Že umřel před nějakou dobou. -O mně.
Co se tam psalo o mně?
To nic.
Mluv.
Že tě zatkli.
Proč mě zatkli?
Prý jsi neudělala, cos měla.
Hele...
co se stalo, nebo nestalo, se stalo, nebo nestalo opodstatněně,
velmi opodstatněně.
-Jasné? -Dobře.
A musíš pochopit, že jsem nepochybila.
Pokud to má klapat...
Nám dvěma.
Budeš mi muset věřit. Jasné?
Jo?
Dobře.
Jaké to bylo ve vězení?
Nic moc.
Jaké bylo jídlo?
Začínáš to chápat.
Teď mi dej tu kravatu.
-Proč? -Je...
Překlad titulků: Roman Placzek