KEISTAS PASAULIS
Sveiki atvykę į Avaloniją, tyrinėtojai.
Kuklią civilizaciją,
apjuostą neįveikiamu kalnų žiedu,
kurios gyventojai stengiasi išgyventi, nors ištekliai labai kuklūs.
Tikėdami, kad jų ateitis slypi už šių kalnų,
daugelis mėgino juos įveikti.
Bet niekam nepavyko.
Tačiau dabar sužibo viltis,
nes geriausieji Avalonijos tyrinėtojai Kleidai
nusprendė siekti nepasiekiamo.
Susipažinkite su Jėgeriu Kleidu!
Jėgeris Kleidas Jėgeris Kleidas
Nesupranta, ką reiškia Žodis „bijoti“
Tvirtas ir stiprus
Inovatorius
Žvelgia pavojams į akis
Tikro vyro pavyzdys Jėgeris Kleidas
Vienintelis ir nepakartojamas!
O kas čia šalia jo?
Kas daugiau, jei ne jo sūnus
Žvalgas.
Žvalgas Kleidas Žvalgas Kleidas
Lydi tėtį į kiekvieną žygį
Jo valia geležinė
Nors kūnas silpnesnis
Jis – gryna tėvo kopija
Mėgsta augalus
Žvalgas Kleidas
Abiems kartu jiems teks
galiausiai surasti kelią per neįveikiamas viršūnes.
Bet kokia kaina.
Jie lipa į aukščiausius kalnus
Brenda per šniokščiančius krioklius
Jie – Kleidai
Jų laukia pavojai
Jie – Kleidai
Ką gi, Žvalge, į kitą kalnų pusę galima pereiti
pro šį urvą. Kaip laikaisi?
Puikiai. Neabejoju, mano kojų pirštai visiškai nušalo, man jų nebeskaudės.
Kaip mėgstu sakyti: „Tyrinėti – tai ne sniege voliotis.“
Pastogė!
Būtent to mums ir reikia.
Atsiprašau! Atsiprašau.
Kas tu toks?
Bėkit!
Žvalge!
Tėti.
Laikau tave.
Ir vėl nedaug trūko, ką, Žvalge?
Jūs visi tą matot?
Mūsų istoriją pasakos visos ateinančios kartos!
Už šio horizonto plyti
Avalonijos ateitis ir mūsų šlovė.
Ei, tėti.
O kaip šie augalai?
Jie trykšte trykšta galia tiesiogine to žodžio prasme.
Žinai, Žvalge, tavo smalsumas mane žavi, bet mūsų komanda tiek toli ėjo
ne tam, kad susidomėtų kažkokiais švytinčiais augalėliais.
Taip, tėti, bet mūsų „komanda“ nori atrasti kažką,
kas galėtų pakeisti Avaloniją, tiesa?
Tas atradimas, kurio ieško mūsų „komanda“,
yra kitoje šių kalnų pusėje, nes tai – Avalonijos ateitis.
Bet jei „mūsų komanda“ nors žvilgtelėtų į tuos augalus,
jie pamatytų, kad ten galbūt ir yra Avalonijos ateitis.
Ši komanda nuo pat kūdikystės buvo mokoma tik vieno dalyko.
-Kartografijos. -Ne.
Tas vienintelis dalykas – nueiti su manimi už to horizonto.
Bet ar nors kada paklausei „komandos“, ar jie to nori?
Jie čia kalba ne visai apie komandą, tiesa?
Žvalge, mes – tyrinėtojai, ne sodininkai.
Jei norime, kad mus prisimintų, turime įveikti šiuos kalnus.
Ne, tėti. Tu to nori.
Užteks. Esi mano sūnus.
Bet aš nesu tu.
Aš – ne tu.
Atleiskit, kad trukdau, bet manau, kad mažylis Kleidas teisus.
Kalista?
Jėgeri, mes juk išties nežinome, kas yra už šių kalnų.
O šiuos augalus jau suradome.
Avalonija turi pamatyti, ką jie sugeba.
Imk.
Tau jo prireiks, kad surastum kelią namo.
Ką?
Jėgeri.
Sugrįžk.
Tėti, palauk.
-Jėgeri. -Tėti.
Vienas tu neišgyvensi.
Tėti, stok!
Po 25 metų
KLEIDŲ ŪKIAI
Labas rytas, pone Kleidai.
Rori, ponu Kleidu vadindavo mano tėtį. Aš – Žvalgas.
Negaliu, pone Kleidai.
Taip parodyčiau nepagarbą Pando tėvui.
Jei ne tavo atradimas,
neturėtume nei elektros, nei šviesos, nei automobilių, radijo ar...
Gerai jau gerai. Ačiū, Rori.
Man labai patinka mūsų pokalbiai. Viso, pone Kleidai.
Labas rytas, Avalonija!
Rodos, po drėgnos savaitės
pagaliau sulauksime gražių saulėtų dienų.
Tai – puiki žinia visiems Pando ūkininkams.
Jums teks nuimti tą derlių.
Taip, Pando užteks visiems.
Be Pando neturėsime elektros.
Grįžti prie arklių ir vežimų? Ačiū, ne!
Man patinka mano orlaivis.
Meridian! Etanai! Pusryčiai!
Kitose žiniose – prezidentė Kalista Mal
ruošiasi pelnytoms atostogoms.
-Labas rytas, mieloji. -Pirmiausia – kava.
-Labas rytas – po to. -Imk.
Fui.
Ar būtinai pirmas mano pamatytas vaizdas šįryt turi būti toks?
Etanai, kas tau nepatinka?
Negali būti. Šešiolikmečiui paaugliui
tikrai smagu matyti tėvus besibučiuojančius.
Gerai jau!
Tikiuosi, suprantate, kad emociškai žalojate Legendą.
Taip. Jam, rodos, tikrai labai liūdna.
Rodos, kažkas pamiršo išravėti šiaurinį lauką.
Tėve, kas yra piktžolė?
Augalas, kuris išaugo tau nepatogioje vietoje?
Džiaugiuosi, kad tu toks protingas.
Bet žinai, kuo džiaugčiausi dar labiau?
Jei išravėčiau šiaurinį lauką?
Matai? Tu tikrai labai protingas.
Liaukitės!
Čionai!
KLEIDŲ ŪKIAI
Žvalge!
-Sveika, mieloji. Kas nutiko? -Užgeso variklis.
Galėtum pagelbėti?
Per daug suktukų?
Ar taip būna?
Pando baterijos išsikrovusios.
Negali būti.
Nuskyniau juos vos prieš valandą.
Kenkėjai turbūt vėl pakenkė šaknims.
Parodysiu laukui daugiau rūpesčio ir meilės,
kai tik pakelsiu tą barstytuvą į orą.
Etanai!
Komanda atvyko.
Etano komanda. Ne tavo.
Taip, bet jo draugai mane myli.
Ne, mes jau kalbėjome apie tai.
Etanas – paauglys. Neperženk ribų.
Taip, taip. Ribos. Supratau.
-Etanai. -Kas gero, Etanai?
Etanai.
Kardezai, ką?
Ką tik grįžome iš parduotuvės.
Ką tik išėjo naujos „Pirmykščių gyvenviečių“ kortelės.
Jas išpardavė per 15 minučių.
Ką? Jau išpardavė?
Reikėjo man laukti prie durų.
Nesijaudink. Mes tavęs neužmiršom.
Sveikas, Diazai. Nepastebėjau tavęs.
Ne todėl, kad būtum nepastebimas.
Tik...
Kas gero? Sveikas.
Žinojau, kad šįryt turi dirbti, tad paėmiau ir tau.
Tikrai? Kaip miela.
Gerai, jau skyrėme meiliems žodeliams pakankamai laiko.
Gal galime atplėšti?
Jo, girdėjau, kad nauji padarai tikrai kieti.
Medikė.
Virėjas. Taip.
Priruošiu visko.
Ūkininkas.
Štai, apsikeiskim.
Šitas man labiau primena Etaną.
TYRINĖTOJAS
Tavo senelis, rodos, buvo žymus tyrinėtojas?
Gal tai tavo kraujyje.
Jis truputį panašus į tave.
Išskyrus šitai.
Ne! Ei, Diazai.
Atiduok.
Sveika, šutve. Kas gero?
Tėti, ką čia veiki?
-Čia jis? -Tėti. Ne.
-Kas gero? Aš – Etano tėtis Žvalgas. -Ne.
Tu turbūt Diazas.
Jis visąlaik apie tave kalba.
Ne visą laiką.
Tik kartais, prie progos.
Taigi, Diazai.
Papasakok man apie save.
Kad gal nereikia.
Tau patinka ūkininkauti?
Nes Etanas – puikus ūkininkas.
Kad pamatytum jį.
Jis stiprus, protingas, labai kietas.
Ar kaip jūs ten mėgstat sakyt, ledovas.
-Nieko sau. -Aišku.
-Mums nereikia vežti daržovių? -Taip. Teisingai.
Atleiskit, vyručiai. Mums metas.
Atleiskit, kad mano tėtis toks tėtiškas. Viso.
-Viso, Etanai. -Iki, Etanai.
Viso, Etano tėti.
Tas Diazas visai nieko. Suprantu, kodėl jis tau patinka.
-Galėtum patylėti? -Pamenu savo pirmąją simpatiją.
-Kodėl negali patylėt? -Ji buvo su breketais, aš irgi.
-Liaukis. Prašau. -Ir kartą tie breketai susipynė,
bet nebuvo taip jau blogai.
Kur ritasi mano gyvenimas?
Labas!
GERIAUSI PANDO AVALONIJOJE
Ačiū, Žvalge.
Ačiū, Etanai.
Ačiū.
-Prašom. -Ačiū, Žvalge.
-Legenda, atnešk. -Nieko sau.
Tik pažiūrėk.
Trys Kleidų kartos.
Įdomu, į kurį Etanas panašus.
Man atrodo, akivaizdu.
Užaugęs jis bus toks, kaip aš.
Ir paliks jus, kaip aš palikau.
Tau viskas gerai, Žvalge?
Aha.
Pasimatysim kitą savaitę, Ro.
Ateik, Etanai. Važiuojam.
Neabejoju, kad tavo tėtis labai didžiuotųsi tuo,
ką tu pasiekei.
Tu tikrai nieko nežinai apie savo senelį.
Na, žinočiau, jei apie jį papasakotum.
Tėti, jis – mano senelis.
Noriu sužinoti, koks jis buvo.
Iš tavęs.
Visi galvoja, kad Jėgeris Kleidas buvo šaunus didvyris.
Bet tik todėl, kad nepažinojo jo kaip tėvo.
Man jis buvo tikrai blogas tėvas.
Aš jam nerūpėjau,
jam rūpėjo tik viena – įveikti tuos kalnus.
O man rūpi tik tu,
mūsų šeima ir mūsų ūkis.
Na, todėl ir esi neblogas tėtis.
Palauk. Ką pasakei?
Nieko. Buvau prasižiojęs, bet nieko nepasakiau.
-Tiesą sakant, Legenda, ar tu... -Ne.
Aš girdėjau. Sakei, kad esu neblogas tėtis.
Neblogas. Neblogas.
Mano sūnus galvoja, kad esu nuostabus tėtis!
Aš čia.
Ką?
Koks čia orlaivis?
Nežinau. Nesu mačiusi nieko panašaus.
Ei. Ką darai?
Ne, sugadinsi mūsų derlių!
Mažyli Kleidai, sveikas.
Kiek laiko prabėgo?
-Kalista? -Tu ją pažįsti?
Taip. Ji dirbo su mano tėčiu.
Ką Avalonijos lyderė veikia prie mūsų durų?
-Nežinau. -Ateik čia.
Kaip smagu tave matyti.
Man irgi.
-Tu turbūt Meridian. -Taip.
-Labai malonu susipažinti. -Smagu susipažinti.
Ir Etanas.
Kleidų ūkių ateitis.
Tėtis tavimi turbūt labai didžiuojasi.
Ar nieko, kad pastačiau „Riziką“ čia?
Nes galiu liepti pilotui patraukti.
Viskas gerai.
Tiksliau, nėra gerai, bet gerai.
Ne, gerai.
Ar „Rizika“ gali perskristi kalnus?
Apgailestauju. Tiek aukštai niekas neskraido.
Kol kas neskraido.
Bet atvykau čia ne dėl to.
O dėl ko?
Noriu tau kai ką parodyti.
-Kur juos radai? -Viskas prasidėjo šiaurėje,
ir kaip ugnis pasklido visur.
Pagal mūsų paskaičiavimus, derlius bus apkrėstas
per mėnesį.
Įskaitant jūsų ūkį.
Žvalge, aš organizuoju ekspediciją, kad išsaugotume Pando,
ir noriu, kad vyktum su manimi.
Kalista, aš nedalyvauju ekspedicijose.
Aš – ne mano tėvas.
Taip. Jis negrįžo, tu grįžai.
Ir parnešei stebuklą.
O dabar nutiko kažkas blogo.
Pažvelk, kaip jie švyti.
Tarsi plaktų širdis, tiesa?
Žvalge,
aš buvau ten, kai suradai Pando.
Pažvelk, kiek jis mums davė.
Orlaivius, šviesą mūsų namuose.
Bet, svarbiausia,
parodė, jog mūsų ateitis – ne kažkur kitur,
o čia.
Pando miršta, Žvalge.
Ir mudu
privalome jį išsaugoti.
-Gerai. -Taip.
Kada išeisime?
Palauk. Tu neisi.
Bet mes juk viską darome kartu.
Ne šitai.
Tuomet kodėl visą gyvenimą mokei mane, kaip auginti Pando?
Kad galėtum perimti ūkį.
Bet tai juk daug svarbiau.
-Ne. -Bet, tėti.
Nerizikuosiu tavo gyvybe.
Nei dabar, nei kada nors.
Etanai.
Deja, Žvalge,
kiekviena uždelsta sekundė stato Avaloniją į pavojų.
Pasiimsiu daiktus.
Ką gi, visi.
Prezidentė Mal netrukus pristatys mūsų misiją.
Pone Kleidai, mano vardas – Kaspianas, esu didelis...
Ačiū.
...jūsų tėčio gerbėjas.
Ar galėtumėte suklastoti jo parašą?
-Ką? -Paklausykit.
Ačiū, kapitone Palk.
Nors atrodo, kad Pando augalų – tūkstančiai,
po žeme tai yra vienas organizmas,
su viena šaknų sistema.
Manome, kad Pando liga
veikia pačią sistemos širdį.
Prieš tris savaites kapitonė Palk pastebėjo šaknis Atlaso kalnyne,
kur jos staiga ėmė leistis žemyn.
Jie ėmė kasinėti,
bet žemės įgriuvo ir atskleidė dar didesnę paslaptį.
Mūsų misija bus sekti tas šaknis,
kol pasieksime Pando širdį ir sustabdysime tai, kas jį žudo.
Ir kiek giliai po žeme reikės nusileisti?
Nežinome.
Bet Avalonijos ateitis priklauso nuo to, ar mums pavyks išsiaiškinti.
Kleidai, ateik, paklausyk.
Neįsivaizduojame, kas ten.
Jei nori pasitraukti, galiu tave pamėtėt.
Palauk, rimtai?
Ne, tik erzinu.
Na ir veidelis.
Turime išsiaiškinti, antraip mums galas.
Mums galas!
Leitenante Dafli,
gal dirbtum darbą, už kurį tau moka, ir nuskraidintum mus?
Taip, kapitone Palk.
Kaip gražu.
Gaila, kad Avalonijos gyventojai to nemato.
Žvalge!
Kas čia?
Kas tai bebūtų, jis žino tavo vardą.
Žvalge!
Ką? Meridian? Ką tu ten veiki?
Jau keturias valandas bandau jus prisišaukti.
Mūsų sūnus – jūsų laive.
Ką ji pasakė? Mieloji, ką sakai?
Ką ji sako?
Sako, kad tavo sūnus yra mūsų laive.
-Labas, mama. -Etanai?
Labas, tėti.
Pasiėmei šunį?
Ką čia veiki?
Klausyk, tėti. Aš tik noriu padėti.
Etanai, mes apie tai kalbėjom. Aš negaliu.
Reikia, kad pasirūpintum ūkiu, kol manęs nebus.
Tad, prašau, skrisk namo su mama.
Palauk, bet, tėti.
Kas vyksta?
Tėti, kas tai?
Į vidų. Aš susitvarkysiu.
Ei, skustaveidi. Ateik čia.
O, ne.
Dafli, trauk mus iš čia.
Laikykitės!
-Legenda! -Aš jį laikau.
Stipriai laikykitės.
Tėti!
Ką?
-Tėti! -Etanai!
-Mes per daug įkaitome. -Žinau.
Nagi, „Rizika“. Laikykis.
Ne šiandien.
Ar bent nutuokei, kas dedasi apačioje?
Tikrai ne.
Mes labai nukrypome nuo kurso.
Gerai, jiems viskas gerai.
Ir mums viskas gerai.
Taip, taip. Aš irgi labai džiaugiuosi.
Jau užteks laižyti. Gana.
Ši vieta nuostabi.
Ne. Ei, Legenda. Palik.
Mes nežinom, kas tai.
Spjauk lauk.
Gerai.
Sugrįžkime pas savo šeimą.
Ką?
Kurių...
Legenda, sugrįžk.
Sveiki.
Aš – žmogiška būtybė iš viršutinio pasaulio.
Tu turbūt nesupranti nė žodžio, tiesa?
Žinoma, suprantu.
Kas, manai, esu – vienas iš tų bepročių monstrų?
Teisingai.
Tu patekai pas vienintelį ir nepakartojamą Jėgerį...
Tėti?
Gerai, visi.
Esame neištirtose apylinkėse.
Suprantu, kad jums baisu. Man irgi.
Tačiau misija lieka ta pati.
Atvykome išgelbėti Pando, aišku?
Bet prieš tai turime vėl pakelti savo laivą į orą.
O kaip mano tėtis?
Argi neturėtume pirmiausia gelbėti jį?
Jis – ūkininkas. Negalite jo palikti.
Niekas nieko nepaliks.
Suprantu, kad jaudiniesi dėl tėčio,
bet esu jį mačiusi tikrame pasaulyje.
Jis moka išgyventi.
Jei ir mes norime išgyventi, greičiausiai jį išgelbėsime skrisdami.
Vadinasi, pirmiausia turime pataisyti šį laivą.
Bet tai per ilgai užtruks.
-Ji teisi, Etanai. -Ką?
Suprantu.
Bet, mielasis, mes neįsivaizduojame, kas ten mūsų laukia.
„Rizika“ – mūsų saugiausias variantas.
-Bet, mama. -Mielasis,
tu gal pabūk kabinoje,
kol padėsiu pataisyti, gerai?
Pažadu, Etanai, mes išgelbėsime tavo tėtį.
Ačiū, kad palaikei mane.
Aš padėsiu tau įvykdyti pažadą.
Visi turite užduotis, tad pirmyn.
Kaspianai, gali pažiūrėti Etaną?
Eime, Etanai. Pasilinksminsim.
Tau patinka stalo žaidimai, tiesa?
Turime nuostabių stalo žaidimų.
„Laiptai ir plaustai“, „Saldainiukai“, „Kelionių mūšiai“.
Ne. Ne. Tu – ne mano sūnus.
Ką? Ką čia kalbi?
Turbūt esi koks keistos formos akmuo, ir akys mane apgauna.
Aš nesu keistos formos akmuo.
Būtent taip ir sakytų keistos formos akmuo.
Gerai.
Ar keistos formos akmuo žinotų,
kad per gimtadienį man padovanojai mačetę?
Visi tą dovanoja, Jėgeri Kleidai.
Man buvo dveji.
Aš tikras, tėti.
Tai tikrai aš.
Tavo sūnus Žvalgas.
Žvalge?
Neįtikėtina.
Ir aš taip pagalvojau.
Taip.
Nori pasakyti, tas skraidantis aparatas, kuris sudužo, irgi tikras?
Taip.
Eime. Negalime gaišti.
Palauk.
Palauk!
Nusiimk tą nuo galvos, gerai?
Štai taip.
Negražiai atrodo, bet pakilsime į orą.
Turiu pasakyti, Meridian,
kad kaip barstytuvo pilotė, esi labai kieta.
Man svarbiausi trys dalykai –
mano šeima, mano ūkis ir skraidymas.
Ir jei tas paskutinis dalykas apsaugos kitus du,
skrisiu per ugnį ir vandenį.
-Ponia Kleid? -Taip, kas?
Pamenate, kad perdavėte man didžiulę atsakomybę prižiūrėti jūsų sūnų?
Jis veda tave iš proto?
Siųsk jį pas mane. Gaus darbo.
Mielai tą padaryčiau.
Tik kad nežinau, kur jis.
Ką?
Tėti!
Jis žymiai greitesnis už mūsų traktorių.
Reikės tokį įsigyti.
Neištirtos laukinės platybės, kuriose gyvena fantastinės būtybės.
Primena „Pirmykštes gyvenvietes“.
Ne, neprimena „Pirmykščių gyvenviečių“.
TYRINĖTOJAS
Tau pavyks, Etanai.
Tik būk drąsus.
Tai – tavo kraujyje.
Gerai.
Aš gyvas.
Man pavyko.
Sveikas, Diazai. Kaip mano savaitgalis?
Ką aš ten veikiau?
Taip, įveikiau košmarišką tunelį ir išgelbėjau savo tėtį.
Nieko ypatingo. Taip.
Ei.
Ką?
Labai keista, bet ir šaunu.
Sveikas.
Labas, mažyli.
Viskas gerai.
Aš – draugiškas, matai?
Aš – draugas.
Matai? Mes visi draugai.
Gerai.
Taip, turbūt to nusipelniau.
Tikrai mečiau tave į sieną.
Ei, jis juk mano tėčio.
Iš kur jį gavai?
Ką? Nuvesi mane pas jį?
Kaip man pasisekė, kad tave sutikau.
Beje, tu nepavojingas, tiesa?
Neatrodai pavojingas, bet, supranti...
Tavo skraidantį aparatą greičiausiai pasieksime pro tą slėnį.
Noriu užduoti daug klausimų.
Pavyzdžiui,
kokia čia vieta?
Požeminis labirintas,
kur viskas – gyva.
Ir daugelis jų kėsinasi tave suėsti.
Pavyzdžiui, šitas?
Ne, šitas nepavojingas.
O šitie?
Linksmi mažuliukai, tiesa?
Kaskart, kai prasiskinu kelią,
jie vėl jį užgožia.
Taip.
Kaip tu čia atsidūrei?
Valios ir išmonės dėka.
Kelis mėnesius praleidęs atšiauriose sąlygose,
supratau, kad niekas neištvertų
ir negalėtų įveikti tų šaltų mirtinų kalnų.
Tad ėmiau ieškoti naujo kelio.
Žemė įgriuvo.
Ir taip suradau šią vietą.
Tai tu čia įstrigai.
Aš taip nesakyčiau. Taigi...
Suradau šią vietą.
Ir pagalvojau,
kad užuot lipęs per tuos kalnus,
pamėginsiu praeiti po jais.
Net jei teks susikauti su pabaisomis.
Jėgeris Kleidas drąsiai pasitiks
savo lemtį.
Deja, kelią man pastojo
Liepsnojanti jūra.
Jos uolos yra gyvos,
o vanduo atskiria tavo mėsą nuo kaulų.
Tačiau dabar su tuo tavo skraidančiu aparatu
galėtume virš jos praskristi
ir patekti į kitą kalnų pusę.
Palauk. Tu atradai pasaulį po mūsų pasauliu,
ir tau to negana?
Atradimas galbūt tenkina antrarūšius tyrinėtojus,
bet ne mus, Kleidus.
Pala. Šitas Kleidas - ne tyrinėtojas.
Šitas Kleidas – ūkininkas.
Ūkininkas?
Tavo mamai teks daug ką paaiškinti.
Jos nėra, tėti.
Penelopė mirė?
Mirė? Ne, ji nemirė.
Jai – 60-imt, ir ji sportuoja 5 dienas per savaitę.
Sakiau, kad jos nėra,
turėdamas galvoje, kad ji gyvena su Šeldonu.
Praėjo 25-eri metai, tėti.
Mes 25-erius metus galvojome, kad tu miręs.
O ko tu tikėjaisi?
-Ne! Ką? -Nudėsiu tą Šeldoną!
-Ką? -Man jis niekad nepatiko.
-Tu jo nepažįsti. -Man nepatinka jo vardas.
Veidas turbūt irgi nepatinka.
Taip, tą žinią jis priėmė tikrai ramiai.
Verčiau eikime.
Ši vieta beprotiška.
Kas galėjo pagalvoti?
Na, tu tą žinojai,
nes čia gyveni,
bet čia viskas kitaip nei viršuje.
Tos spalvos lyg haliucinacijose.
O tie medžiai...
Net medžiai čia tokie šaunūs.
Kodėl jis taip elgiasi, Tekšiau?
Beje,
ar nesupyksi, jei vadinsiu tave Tekšiumi?
Sugalvojau tokį vardą.
Tu man labai primeni Tekšių, tad pamaniau...
Tu įsižeidei? Nesuprantu.
Žinai, ką? Tiesiog eisiu paskui tave.
Žvalge, tu čia taip laipioji?
Esu 40-metis ūkininkas.
Kasdien nelaipioju.
Tai pamiršai viską,
ką tave išmokiau?
Ne, tik niekam nereikalingus tyrinėtojų įgūdžius.
Tad, taip, viską.
Šaipykis kiek tik nori.
Bet kai įveiksiu tuos kalnus,
grįšiu į Avaloniją kaip didvyris.
Miesto aikštėje galbūt netgi pastatys man paminklą.
Jau pastatė.
-Tikrai? -Taip, šalia manojo.
Tau pastatė paminklą?
Ką, šiais laikais paminklus stato visiems iš eilės?
Ne, tėti. Aš atradau Pando.
Ir nusileidau čia, nes noriu jį išsaugoti.
Tas atradimas išties pakeitė pasaulį,
Avalonija tapo tuo, kuo yra šiandien.
Ir nors tai nesvarbu, mano paminklas didesnis už tavąjį.
Imk, mažyli.
Vadinasi, nesi kuklus ūkininkas.
Gal tu panašesnis į mane, nei pats nori pripažinti.
Aš visai į tave nepanašus.
Gali tą kartoti kiek tik nori.
Koks skirtumas.
Aš sukūriau palikimą, o...
Ei. O šitas – pavojingas?
Galbūt.
Ne, ne.
Palauk.
GELEŽIES RŪDA
Čia dar kažkas yra.
Ji Etano.
Ką?
Sakau, ji Etano.
-Kas tas Etanas? -Mano sūnus.
Tavo sūnus?
Jėgeris Kleidas – senelis?
Oficialiai, taip.
Jis – ne vienas.
-O su kuo? -Pjovikų žvalgu.
Jie tik gali
privilioti į pražūtį.
Ką? Gal gali greičiau?
Kas šis daiktas?
Mes vis dar ieškom mano tėčio, tiesa?
Taip. Suprantu.
Bet tas Pando iškrito iš „Rizikos“,
o mums reikia baterijų, tad...
Aš greitai paimsiu, gerai?
Palauk. Tikrai greitai. Paimsiu ir likusius.
Tekšiau?
Tekšiau!
Viskas gerai, ateik.
Aš tau padėsiu.
Parodyk.
Tu gali manim pasitikėti.
Ateik.
Viskas gerai.
Štai taip.
Kaip agurkėlis.
Čia tavo draugai?
Sveiki, aš – Etanas.
Galvojau, kad Tekšius veda mane pas mano tėtį.
Turbūt suklydau.
Niekur nematau savo tėčio.
Aš jau eisiu.
-Etanai! -Tėti.
Stok už manęs.
-Kas jis? -Etanai, susipažink su savo seneliu.
Čia Jėgeris Kleidas?
Vienintelis ir nepakartojamas.
Eikit paskui mane.
-Kas dabar? -Šokam!
Kas jie?
Mūsų šansas ištrūkti.
Jie mūsų nesuės, tiesa?
Ne, bet šitie tai suės.
-Ką? -Bėkit!
Tėti!
Nagi, Žvalge. Nedaryk man gėdos.
Greičiau!
Jis nuostabus.
Joks jis ne nuostabus.
Jis išgelbėjo man gyvybę.
Aš irgi prisidėjau.
Jis išgelbėjo tau gyvybę.
Tu dar nieko nematei, vaiki.
Ne, Etanai.
Tekšiau.
Ačiū, bičiuli.
Viskas gerai?
Aš kalbuosi su savo sūnumi.
Man viskas gerai, tėti.
Gal galėtum nustoti maivytis, kai mirtis žvelgia mums į akis?
Nusiramink. Tam vaikiui viskas gerai.
Kaip tu gali būti mano tėvu?
Nori dabar apie tai pakalbėti?
Kai du žmonės myli vienas kitą...
Nereikia! Patylėk.
Metas pasikepti mėsytės.
Nieko gero.
Dėmesio.
Šokit šen.
-Meridian. -Mama.
Ne. Jokių man „mamų“.
Kai grįšim namo, neišeisi iš jų visą amžinybę.
-Man ji patinka. -Kas jis?
-Mano tėtis. -Ką?
Greičiau. Paskubėkit.
Monstrų siena.
Nesijaudink. Aš tuo pasirūpinsiu.
Gerai. vadinasi, jie protingesni nei atrodo.
Būčiau pasakęs.
Palauk. Jėgeris Kleidas?
-Vienintelis ir... -Žinom.
Bičiuliai. Mes įstrigom.
Puiki mintis, Tekšiau.
Tekšius? jos vardas – Tekšius?
-Kalista, stumtelk mus. -Tuojau.
Laikykitės.
Džiaugiuosi, kad esi saugus, Etanai.
-Labai dėl tavęs jaudinausi. -Gerai. Atleisk.
Kas jis? Koks mielas.
Norėčiau tokius pardavinėti.
Puikiai tiks.
Pasitik mane, kita kalnų puse.
Gerai, mes čia atvykome ne to.
Taip. Dėl savo kvailo augalėlio.
Jis ne kvailas.
Puiku. Savo nuobodaus augalėlio.
Žinai, kas išties nuobodu?
-Klausytis tavo kritikos. -Ką? Ne.
-Tu. -Ak, kaip protinga.
Gerai. Paklausykit suaugusių.
Žvalgas teisus.
Mūsų misija - surasti Pando širdį.
Nes, kaip visi matome,
turime paskubėti.
Tačiau po to
tikrai galėsime
skristi į kitą kalnų pusę.
Ar sutarėme?
Gerai. Tuomet sutarta.
Nagi, Etanai. Paimkime Pando šaknies pavyzdį.
Meridian, ar priimsi tą garbę?
Ką gi, „Rizika“. Dabar tai oficialu.
Neleisk man apsijuokti šeimos akivaizdoje.
Žiūrėkit. Tikrasis Jėgeris.
Vienintelis ir nepakartojamas.
-Malonu susipažinti, pone Kleidai. -Malonu susipažinti.
Nuostabu.
Eik iš čia. Nagi.
Stiš.
Gerai.
Man jis atrodė gana nekaltas.
Atsarga gėdos nedaro.
Taigi, tu – mano anūkas?
Sklinda tokie gandai.
Papasakok apie save, Etanai.
Kuo tu domiesi?
Kovos menais, medžiokle?
Ar namuose tavęs kas nors laukia?
Taip ir maniau.
Kas?
Niekas.
Diazas. Jo vardas Diazas.
Diazas, ką?
Man jis labai patinka.
Tik nežinau, kaip jam pasakyti,
nes visada pasimetu.
Visada pasimetu.
Žinai, leisk seneliui duoti tau rimtą patarimą.
Jei tikrai nori padaryti tam vyrukui įspūdį,
daryk štai ką.
Pasistenk, kad jis patektų į pavojų,
galbūt vos nežūtų.
Ir išgelbėk jį.
Dar įspūdingiau, jei bus banditų, krokodilų, sprogimų.
Taip. Neatrodo, kad normalūs santykiai taip turėtų prasidėti.
Jau nekalbant, kad tai labai pavojinga.
Pavojinga?
Tu – Kleidas.
Mums patinka pavojai.
Pirmyn, pamėgink.
Tikrai? Gerai.
Taip. Čia tai tikras Kleidas.
Pando šmando.
Ei, tėti.
Džiaugiuosi, kad sutari su Etanu.
Bet gal nederėtų jo mokyti šaudyti iš liepsnosvaidžio.
Džiugu, kad taip manai.
Bet galbūt Etanas nežinos, kas jam patinka,
kol nepamėgins.
Tad pirmyn, vaiki.
Mane džiugina tavo entuziazmas,
bet Etanas jau žino, kas jam patinka.
Jam patinka Pando rinktuvas,
jam puikiai sekasi.
Man džiugu, kad tau džiugu,
bet leiskime jam nuspręsti pačiam.
Man džiugu, kad tau džiugu,
bet džiaugčiausi, jei taip pat džiugiai
gerbtum mano norus.
O gal tu verčiau pasitrauk man iš kelio.
O gal verčiau truputį sumažinkime temperatūrą?
Gerai.
Ką nori pasakyti?
Ką manot apie „Pirmykštes gyvenvietes“?
Etanai, Pando likimas – mūsų rankose.
Nemanau, kad galime leisti sau žaisti.
Liepsnojanti jūra dar tolokai.
O tu gali eiti pas savo augalą.
Mudu su anūkėliu truputį pažaisime kortomis.
Padalinkit ir man.
Ar kuris nors galite man duoti ginklų?
Turiu tik purvo ir daržininko įrankių.
Turiu skaldos.
Tuos akmenis galėtum mėtyti.
Skalda skirta ne tam.
Jis teisus. Man reikia arbaletų.
Turit arbaletų?
Tekšius ką tik pavogė mano kortas.
Gavai kažką gero?
Gerai, laikas baigėsi.
Nebegalima mainytis.
Arbaletas. Taip ir žinojau, kad gyveni mano sąskaita.
Gerai, dabar spręsim problemą.
Ar pasiruošę
susidurti su šėtoniškuoju voru?
Nužudyt jį.
Esmė – ne jį nužudyti.
Suprantu, kad šėtoniškasis voras skamba siaubingai.
Taip. Tas daiktas tikrai sunaikins visą mūsų derlių.
Tu dėl to nerimauji?
„Pirmykščių gyvenviečių“ tikslas –
harmoningai gyventi savoje aplinkoje.
Aš į jį mėtysiu skaldą.
O aš šaudysiu iš savo naujutėlaičio arbaleto.
Gerai, puiku. Jis negyvas. Matot, nužudėt jį.
Čia kita kalba.
Viršus.
Viršus... Ne...
-Taip. -Apačia...
Bet palaukit.
Šėtoniškasis voras buvo vienintelis žudikiškų skėrių priešas,
tad dabar jie sunaikino visus jūsų resursus.
Sveikinu, jūs mirę.
Sutinku su tuo snarglium. Ką?
Pala. Tai šėtoniškasis voras – ne blogiukas?
Jau 27-ą kartą sakau – blogiukų nėra.
Tikslas nėra sunaikinti pabaisas.
Mes turime sukurti veikiančią civilizaciją,
panaudodami aplinką.
Taip. Nesuprantu to žaidimo.
Aš irgi.
Nieko čia sudėtingo.
-Aš verčiau toliau auginsiu Pando. -Pando žaidime nėra.
Ar galime nugalėti monstrus ir panaudoti juos kaip ginklus?
Monstrai – ne ginklai.
Ką? Ne.
Pažvelk į mano naują ginklą.
Jei jam – monstras, man – Pando.
Nei monstro, nei Pando.
Nei blogiukų? Koks čia žaidimas, jei nėra blogiukų?
Nieko verta istorija.
Gerai. Žinot, ką?
Norit blogiukų?
Puiku. Judu esat blogiukai.
Nes abu mane nervinat.
Ak, tie paaugliai.
Aš laimėjau.
LEMTIES GEIZERIS
Liepsnojanti jūra.
Vienintelė kliūtis tarp Jėgerio Kleido
ir jo lemties.
Gal savo dramatiškumą paliktum kitai progai?
Ką matai?
Rodos, šaknys viršumi nusidriekia į kitą pusę.
Jei norime surasti Pando širdį,
teks prasibrauti.
Palaukit.
Visi čia turime akis, tiesa?
Matome tą patį, taip?
Tai – rūgštis.
Niekas per ją neprasmuks.
Kas čia vyksta?
Bus nuostabu.
Mes tikrai skrisim?
Skrisim. Aišku.
Labai panašu į „Pirmykštes gyvenvietes“.
Džiaugiuosi, kad mes gyvi.
Lauk iš mano laivo.
Ne.
Dar vieno tokio neturėsi, ar ne?
Viskas gerai. Radau geresnį ginklą.
Taikykit į centrą.
-Nieko sau. -Kas tave išmokė taip mesti?
Šeldonas.
-Pridenkit mus. -Tuojau.
Ką gi. Mesti reikia šitaip.
Plačiai atsistok,
įkvėpk, susikaupk
ir mesk iš visų jėgų.
Svarbiausia – gerai ištiesti ranką.
Gerai, tavo eilė.
Gerai. Plačiai atsistot,
įkvėpt, susikaupt
ir mest iš visų jėgų.
Štai taip.
O dabar atmuškim juos.
Šaunuolis. Parodykim jiems.
-Taip! -Mesk.
Nagi, tėvuk.
Taip!
Prieš Kleidus nepašokinėsi.
Neblogai kaip ūkininkui, ką?
Taip, labai neblogai.
Gerai, noriu paklausti –
kodėl pasirinkai ūkininkavimą?
Man patinka būti lauke.
Patinka, kad esu pats sau viršininkas.
Taip. Suprantu.
Patinka, kad atsiduodu visa širdimi ir protu tam, ką auginu.
Užtikrinu, kad bus taip, kaip turi būti,
ilgą laiką.
Kad mano palikimu galės didžiuotis mano sūnus.
Ir šitai suprantu.
Nori sužinoti, kodėl labiau nepasistengiau grįžti namo?
Buvo noras to paklausti.
Nes aš įstrigau.
Taip. Žinau.
Taip. Kitaip įstrigau.
Visą gyvenimą buvau tyrinėtojas.
Mokėjau tik vaikytis horizonto.
Nors dėl to praradau viską.
Tave,
tavo mamą,
pastaruosius 25-erius savo gyvenimo metus.
Jei pasiduočiau,
koks tuomet būčiau?
Kas būčiau?
Na,
dabar pasikeisti jau per vėlu.
Taip.
Išgerkime dar po vieną, kol galime.
Sveikutis.
Šito tai neliesk.
Ei. Liaukis.
Nustok viską liesti. Ei. Nereikia.
Nespaudinėk. Blogas Tekšius.
Tu pabandei.
Tik pažiūrėkit.
Pagaliau jie sutaria.
Jau pats laikas, ar ne?
Taip. Ypač žinant, kad iš esmės jie vienodi.
Tik nesakyk to prie tėčio.
Nori pavairuoti?
Labai noriu kavos.
-Palauk. Tikrai? -Taip.
Skrisk palei šaknis.
Gerai.
Jei tik Diazas dabar tave matytų.
Kas? Manai, mudu su tėčiu nesikalbame?
Tau puikiai sekasi.
Taip, atsargiai, priekyje – žemės gabalas.
Išsukau. Matai?
Atleiskit.
Suklydau. Viskas gerai.
Kodėl ši vieta tokia keista?
Nežinau.
Manau, ši vieta
gana nuostabi.
Žinai, Etanai, turiu pasakyti,
kad niekad nemačiau tavęs tokio laimingo kaip čia.
Spėju, tiesiog...
Tas ūkis toks mažas.
O pasaulis – toks didelis.
Čia jaučiuosi
savo vietoje. Nežinau.
Kas? Kodėl taip į mane žiūri?
-Kas man neleis? -Mama, kažkaip keista.
Mamos negali būti keistos.
Mes jus pagimdėme.
Turime teises.
Ir dabar nusprendžiau į tave paspoksoti.
Ne, turi žiūrėti, kur skrendi.
Turi žiūrėti, kur skrendi. Tu laikai šturvalą.
Nusiramink.
Tik sakau, kad turėtum patyrinėti tuos jausmus.
Galbūt jie tave nuves įdomiu keliu.
Prabuvau čia 25-erius metus
ir nieko panašaus nemačiau.
Nelogiška.
Kuo giliau, tuo Pando stipresnis.
Jei Pando miršta, jis juk turėtų silpti?
Prezidente Mal, Pjovikai čia,
ir jie atsivedė draugų.
Ką?
Meridian, spausk!
Aš jų neįveiksiu.
Jie mūsų neužpuolė.
Bet kodėl jie mūsų neužpuolė?
Gal tai susiję su štai kuo.
Manau, suradome Pando širdį.
Ką jie daro?
Daro tai, ką visi kenkėjai.
Bando prasibrauti į Pando širdį
ir suėsti jį iš vidaus.
Jis ten kaunasi už savo gyvybę.
Štai kodėl nyksta mūsų augalai viršuje.
Pando nukreipė visą energiją čia, norėdamas apsiginti.
Mūsų augalas neserga,
jis kaunasi.
Ką gi, sulyginkime jėgas.
Lengva pasakyti, sunku padaryti.
Turime Pando.
Ar žinai, kiek ilgai Pando tvers?
Turi geresnį pasiūlymą?
Taip. Pamirškime šį prarastą reikalą
ir skriskime į kitą kalnų pusę.
Ir kaip tuomet išsaugosime Pando?
Neišsaugosime. Bet aš be jo išgyvenau, išgyvensit ir jūs.
Tikrai nepaliksime Planto tik dėl to, kad galėtum įsmeigti savo vėliavą.
Avalonijos likimas dabar mūsų rankose.
Ir štai ką mes darysime.
Visiškai sutinku.
Tėti, ką darai?
Tą patį, ką darome mūsų ūkyje.
Čia tai tikrasis Kleidas!
Suneškite visus Pando čionai.
Rodos, „Rizika“ netrukus taps didžiausiu barstytuvu pasaulyje.
Kas yra, Tekšiau?
Kas?
Ką tai reiškia? Nesuprantu.
Etanai, ateik čionai sekundėlei.
Atleisk, Tekšiau. Turiu eiti.
Taip, tėti?
Atvykome čia gelbėti savo ūkio,
tą ir padarysime, visi drauge.
Žinai, ką?
Nereikia. Aš nė nežinau, ką daryti.
Labai lengva, nukreipk ir purkšk.
Tai – tavo sritis, tėti.
Tai – mūsų sritis, Etanai. Tėvo ir sūnaus.
Man tai neatrodo teisinga.
Aš nenoriu žudyti tų padarų.
Negalvok, kad žudai.
Galvok, kad naikini kenkėjus, kurie naikina mūsų derlių.
Mes – ūkininkai, Etanai.
Ūkininkai tą daro.
Tuomet galbūt aš nesu ūkininkas.
Ką?
Aš – ne ūkininkas, tėti.
Etanai, ką čia sugalvojai?
Tu kaip nesavas.
Bet tai – aš, tėti.
Turbūt pats pačiausias aš.
Tyrinėdamas šį pasaulį jaučiu, jog esu savo vietoje.
Tyrinėdamas?
Taip. Na,
čia galima šitiek daug atrasti ir...
Pala, tu sakai, kad norėtum būti tyrinėtoju?
Ei, ar viskas gerai?
-Čia dėl jo? -Ką?
-Dėl jo, tiesa? -Ne.
-Ką tu pasakei Etanui? -Nieko nepasakiau.
Tėti, senelis nekaltas.
Nori praplauti mano sūnui smegenis?
-Praplauti smegenis? -Etanai, gali patikėti?
Tu nenorėtum būti toks, kaip jis.
Jis galvoja tik apie save
ir tai, kaip įveikti tuos kalnus.
Aš tave pažįstu, Etanai. Tai – ne tu.
Etanai, sugrįžk.
Etanai!
Gal iš proto išsikraustei?
-Mikliai lipk į šią valtį. -Palik mane ramybėje.
Dėl ko visa tai?
-Tavęs, tėti. Tavęs. -Manęs?
Galvojai, kad seksiu tavo pėdomis,
bet nepaklausei manęs, ko aš noriu.
Tu – vaikas.
Tu nežinai, ko nori.
Žinau, kad nenoriu būti toks, kaip tu.
Visą gyvenimą labai stengiausi
nebūti toks, kaip mano tėvas.
Bet galiausiai, rodos, tapau visiškai tokiu pat, kaip jis.
Labai norėjau, kad turėtum palikimą,
kuriuo galėtum didžiuotis.
Bet turbūt per daug į tai įsijaučiau.
Tėti, patylėk.
Etanai, aš čia stengiuosi atsiprašyti.
Tėti.
Manau, mes atsidūrėme kitoje kalnų pusėje.
Bet čia vien vanduo.
Ten – akis, tiesa?
Taip.
Milžiniška akis.
Taip.
Ir ji žiūri tiesiai į mus.
Tu supranti, ką tai reiškia?
-Ji mane smerkia? -Ne, ne.
Jei ši vieta turi akį,
ji turėtų būti įtaisyta galvoje.
Jei ši vieta turi galvą,
tai reiškia, kad mes visą laiką keliavome pro jos vidurius.
Žarnas ir panašiai?
Gerai, taip. Paklausyk manęs.
Tie vėjuoti miškai, kuriuose buvome,
tai plaučiai.
O rūgščių ežeras? Tai – skrandis.
Ir ši milžiniška akis turbūt yra jo akis.
Pjovikai nėra monstrai.
-Jie yra imuninė sistema. -Ką?
Štai ką man norėjo pasakyti Tekšius.
Ši vieta – gyva.
Tai – gyvas organizmas.
Mes suradome ne Pando širdį.
Suradome tikrą širdį.
Tai mes visą laiką gyvenome
ant šio milžiniško padaro
nugaros?
Taip. Ir Pando jį žudo.
Šio padaro imuninė sistema nebegali apsiginti.
Turime paskubėti.
Ką?
Nesuprantu, ką pasakei, bet neabejoju, kad kažką nederamo.
Mama, tau teks apsukti laivą.
-Atsiprašau, ką? -Misija baigta.
Ši vieta – visai ne tai.
-Kilo bėdų? -Didelių bėdų.
Klausykit, mudu su Etanu stipriai susiginčijome.
Tad aš iššokau iš laivo.
Iššokai iš laivo?
-Bet viskas gerai. -Tėtis nusekė paskui.
Ir staiga atsidūrėme kitoje kalnų pusėje.
-Ką? -Ir pamatėme
-milžinišką padarą! -Milžinišką padarą!
Ką?
-Milžinišką padarą? -Jūs turbūt juokaujat.
Gerai, paklausykit. Ši vieta, pasaulis, kuriame gyvename,
yra gyvas.
Ir Pando jį žudo.
Jei norime išgyventi, turime atsisakyti Pando.
-Ką? Norit, kad sunaikintume Pando? -Ką?
-Jie nesupranta, ką ten pamatė. -Tėti?
Tėti, liaukis.
Kur eini?
Į kitą kalnų pusę. Noriu pamatyti viską savo akimis.
Tu rimtai? Šis pasaulis miršta.
Man reikia tavo pagalbos.
Ką tu išmanai apie šį pasaulį?
Ką išmanau apie šį pasaulį?
Išmanau tai, ką mačiau.
Visą savo gyvenimą
dariau tai, ko niekas nebuvo daręs,
visko tave mokiau,
kad galėtum būti čia su manimi,
kai tą padarysiu.
Tai turėjo būti mūsų palikimas.
Tėvo ir sūnaus.
Nori pakalbėti apie palikimą?
Savąjį aš netrukus sunaikinsiu.
Dėl savo sūnaus.
Tu to niekuomet nepadarytum.
Teisingai.
Nes esu siaubingas tėvas.
Taip.
Bet galėjai ir nebūti.
Imk.
Kita kalnų pusė – rytuose.
Gerai.
-Kalista? -Tėti.
-Patrauk nuo manęs rankas. -Visi tokie įsitempę.
Nežinau, ką ten pamatėte.
Bet mes čia atvykome išsaugoti Pando.
Planas nesikeičia.
Jūs nesuprantate, ką darote.
-Jūs sunaikinsite Avaloniją. -Ne, paleiskit mane!
-Prašau, išklausykit mane! -Atstokit.
Darote didžiulę klaidą.
Turit mus išleisti. Atrakinkite duris.
Ne, jūs negalite taip pasielgti. Paklausykit manęs.
-Ką darai? -Stengiuosi pamatyti, kas lauke.
Etanai, gal galėtum pakišti ranką
ir pasiekti durų rankeną?
Tikrai ne.
Pala. Koks čia garsas?
-Tik ne liežuvį. -Legenda.
Gerutis. Atidaryk duris. Taip.
-Jis sugebės. Atidaryk duris. -Atidaryk.
Nagi, Legenda. Tau pavyks.
-Nagi, Legenda. -Atidaryk duris.
Atidaryk duris.
Mamos meilutis.
-Tau pavyks. -Atidaryk duris!
Gal galėtum nešaukti ant mano šuns?
Nešaukčiau, jei jis būtų išdresuotas.
Jis išdresuotas.
Jau dvi dienas nesysiojo namuose.
Tas dvi dienas mes praleidome šiame laive.
Turi atrakinti.
Šalia rankenos yra rankenėlė.
Legenda, ar matai rankenėlę?
Legenda, matai rankenėlę?
Koks čia garsas? Jis laižo rankenėlę?
Legenda, nelaižyk rankenėlės.
Legenda, liaukis. Legenda, nelaižyk rankenėlės.
Nelaižyk rankenėlės!
Gerai, koks planas?
Perimkime šio laivo valdymą.
Aš nemoku valdyti šio laivo.
Perleidžiu jį jums.
Pilotuoti – ne juokas.
-Lengvai prasisukom. -Gerai. Kas dabar?
Pando apsauga neleidžia tiems padarams sunaikinti jo iš vidaus.
Bet jei iškasčiau jiems skylę...
Jie viskuo pasirūpintų.
Aš pasirūpinsiu, kad Kalista jums netrukdytų.
Tu pasirūpink, kad mūsų sūnus būtų saugus.
Pala, ką? Su manim jis tikrai neis.
Pats jam tą ir pasakyk.
Tai skrendi ar ne? Laiko ne marios.
Nepamirškite. Avalonijos ateitis – mūsų rankose.
Ten Žvalgas ir Etanas?
Kas vyksta?
Jie užėmė tiltelį. Eime.
Ten.
Kur susilieja visos šaknys.
Jei Pjovikai jas užpuls,
likęs augalas žus.
Meridian, atidaryk duris.
Atleisk. Negirdžiu.
Nesijaudinkit, prezidente Mal.
Aš viską sutvarkysiu.
Kaspianas!
Palaukit čia.
Judu su Tekšium surinkite kuo daugiau padarų
ir pasiųskite juos į mano pusę.
-Toliau viskuo pasirūpinsiu aš. -Tuojau, tėti.
Ir, Etanai.
Atleisk, jei priverčiau tave galvoti, kad didžiuosiuosi tavimi,
tik jei būsi ūkininku.
Visada tavimi didžiuojuosi.
Žinau, tėti. Žinau.
Paleisk šturvalą.
Gerai.
Imk šturvalą į rankas.
Tai paleisti, tai paimti... Apsispręsk.
Sveiki. Prisimenat mane?
Meridian, tučtuojau sustabdyk šį laivą.
Žinoma. Tuojau.
Ar matai, su kuo turime reikalą?
Tai – širdis.
Ne.
Stok, Žvalge.
Tėti?
Mano palikimas – ne kalnai.
O tu.
Užbaikim šį reikalą.
Tėvas ir sūnus.
Ten.
Kask, nesustok.
Tėti!
Pasitraukit iš kelio! Jie ateina!
Taip!
Taip, mums pavyko. Pavyko.
Mums pavyko.
Tiesa?
Mes pavėlavome.
Ką gi, kita stotelė – be elektros, šalta kava ir pikti žmonės.
Kas pasiruošę grįžti namo?
Tiesą sakant, norėčiau stabtelėti
vienoje vietoje dėl savo tėčio.
Visą gyvenimą svajojau apie šią akimirką.
Galvojau, kokia ji bus.
Kaip viskas atrodys.
Koks jausmas apims.
Ir koks jausmas?
Jausmas...
nuostabus.
Po vienerių metų
NEBLOGAS TĖTIS
TĖČIUI NUO ETANO
Brangus tėti, nors metai buvo labai įtempti,
smagu matyti, kokie kantrūs gali būti žmonės.
Penelope.
Mes tokie išradingi.
Šeldonai?
Galime nustebinti.
Pasaulis labai pasikeitė.
Ačiū.
Ir toliau keičiasi.
Nors nebegalime gyventi taip, kaip anksčiau,
dabar mūsų ateitis bus geresnė.
Bent jau vėliau.
Nes didžiausias palikimas yra tai,
kad dabarties dovaną būtų verta atplėšti ateityje.
Ačiū
už viską, ką man suteikei.
Darysiu viską, kad pateisinčiau tavo palikimą.
Tikiuosi, didžiuosiesi manimi.
Mylėsiu amžinai –
tavo sūnus.
PABAIGA.
KEISTAS PASAULIS
VAIDINO...
Jie – Kleidai
Duokit ženklą Ir pasiruoškit
Drąsuoliai
Su auksinėmis širdimis
Per jūrą, dangų ir žemę
Koja kojon žengia
Kleidai
Į naują erą
Savo palikimo
Visas kliūtis įveikia
Kaip galinga šeima
Jie – Kleidai
Verti aukščiausių apdovanojimų
Visada pasiruošę
Rizikuoti
Žengti neištirtais keliais
Skirtingos kartos drauge
Jie – Kleidai
Ar ūkyje, ar ekspedicijoje
Garsiai suriaumokime
Ir pagerbkime
Kleidus
Ir jų nesibaigiančius nuotykius
Jie – Kleidai
Subtitrus vertė: Akvilė Katilienė