MYCKET AV DET HÄR HAR FAKTISKT HÄNT.
B. BERENDSEN LÄKARE
Jag hade en mottagning på 138th Street.
Jag hyfsade mest till trasiga typer, som jag själv, från det stora kriget.
Tjusigt!
Skador som världen var glad att få glömma.
Lappade ihop ansikten, tröstade, sjöng sånger.
Mitt öga blev kvar i Frankrike.
Och vårdstyrelsen var jämt på mig om mina egengjorda mediciner.
Vi behövde mediciner som inte fanns än bara för att klara dagen -
- med all smärta och alla nerver.
- Måtte nu det här pillret bli bättre. - Verkligen.
Vissa blev bättre än andra.
Det här är dagens andra.
Och jag mår toppen.
- Vill du prova, Victor? - Visst, jag provar den nya nästa vecka.
Den här tar skruv!
På med byxorna nu, Burt. Jag har ju lagat dem åt dig.
På grund av krigsskadorna hade jag en gördel som jag avskydde.
Antingen blir du inlåst, eller så får vi stänga. Experimentella mediciner...
- Hur går det med infektionen? - Okej.
Utmärkt. Och jag fick meddelandet. Du behöver inte betala än.
Meddelanden, Burt. Dina föräldrar kan inte komma till jul.
Herb Getz ringde om örondropparna.
Och Harold Woodman vill träffas på den här adressen. Det var brådskande.
Jag jobbade med en advokat. Min bästa vän från kriget, Harold Woodman.
- Hej, Burt. - Vad står på?
Ett viktigt fall på gång. Mycket bra betalt.
Vi har räkningar att betala och folk är beroende av oss.
Men framförallt är det ett meningsfullt uppdrag för oss.
Banketten betyder ju mycket för dig. Och du säger alltid -
- att det är viktigt att vi veteraner träffas, att man minns oss.
Och att det är bra för oss att samlas och sjunga.
Vad gäller saken?
Det gäller en viss procedur, och du föredrar ju vissa framför andra.
Ut med språket. Vad för procedur?
- Vad ska du med blommorna till? - Middag med Beatrice.
- Med Beatrice? Du gör mig besviken. - Det är ju min fru.
Är han redo för proceduren?
Ja, det är han.
- Han gör det inte. - Jodå.
Vem är det här?
Det här är Liz Meekins, Burt.
Meekins? Precis som...?
Det är min far. Jag vet att ni beundrar honom.
- Om! - Det gjorde vi båda. Gör.
Jag gör det verkligen. Just därför ska han ju tala på årets bankett.
Mycket trevligt! Ska vi möta er far här?
Låt henne tala klart.
Min far kom tillbaka med båt igår.
Ja, han reser ju till Europa i affärer. Har han fått nån bacill?
- Du ska nog titta på honom. - Absolut.
Pampigt ställe!
Och var är den gode generalen, "Tyst och Still" Bill?
Ursäkta, min allergi är helt hopplös idag.
Total nästäppa från morgon till kväll.
Jag vill inte veta vad ni tänker göra.
Om två timmar kommer balsameraren.
Vad har hänt? Han skulle ju tala på banketten.
Visst hjälper ni mig? Jag tror inte att han dog av naturliga orsaker.
Min familj säger emot, men de ljuger. Jag vill ha en obduktion.
Med all rätt. Han skrev inget testamente, och du är hans närmast anhöriga.
- Jag avskyr ju obduktioner. - Vi måste göra det, Burt.
Bill "Tyst och Still" Meekins var den som bildade vårt regemente.
Han dog alltså under suspekta omständigheter?
Ja, det gjorde han.
Kan ni sjunga med mig? Han berättade hur ni sjöng under kriget.
Vackra minnen
dolda änglar
som har skickats till min själ
Raska på! Ni har två timmar på er att göra det ni tänker göra.
Utför obduktionen. Sen ses vi på Minters, jag måste få reda på resultatet.
Och det där med två timmar...?
Vi är på begravningsbyrån. Han jordfästs snart.
- Restaurang Minters efter klockan fem. - Vi måste sätta igång, Burt.
Vad pysslar du med, Harold?
Liz. Ursäkta mig.
Du har en död vit man i en låda. Inte ens en kista.
En betydelsefull man i en gammal furulåda. Utan lock!
Dottern gråter...
- Vem får skit för det här? Vi svarta! - Milton...
Vi måste få vårt befäl, regementets fader, in i lastbilen.
Utför obduktionen.
Möt mig på restaurang Minters direkt efteråt.
Jag måste få resultatet! Restaurang Minters, klockan fem.
- Försiktigt! - Det är hjulet som skevar.
- Det var inte försiktigt! - Du får aldrig låna min bil...
Balsameraren är på väg. Ni måste vara tillbaka om två timmar.
- Visst minns du Burt? - Javisst.
Irma St. Clair.
- Goddag, Burt. - Goddag, Irma.
- Lugn, jag gör två obduktioner per månad. - Jag har bara gjort två i hela mitt liv.
För att visa att jag inte glömt en klämma på en tunntarm -
- respektive för att avlägsna en sådan klämma.
Då vet vi att du kan tunntarmar, Burt.
Du och Burt borde ta en kopp kaffe nån gång, Irma.
- Du och Irma kanske skulle göra det. - Vi är vänner, Milton.
Hans fru vägrade ta hans parti inför sin familj. De bor isär sen ett år.
- Ta inte upp det där nu. - Jag vill bara se dig lycklig.
Inför döden inser man att tiden är knapp och att kärleken finns.
- Vad nu?! - Obduktion. Här är dokumenten.
Polisen väntar på att kroppen ska återbördas till begravningsbyrån.
Då sätter vi väl igång direkt.
- De här två måste ut. - Men de är ju krigsveteraner.
- Vänta på McGee's. - Vi sitter nere på McGee's.
Irma är portugisiska, det är skillnad.
Jag visste inte att du var portugisiska.
Det är jag inte heller. Ska du eller jag börja?
Det känns olustigt, jag kände honom ju.
- Du kan skriva under protokollet, bara. - Nej, jag hjälper till.
Han var en sån hygglig karl.
Så där.
Gud...!
Jag frågade inte hur du har det.
Min karl har stuckit.
Sånt som händer varje dag.
- Beklagar. - Ingen fara.
Sann kärlek bygger på val, inte på behov.
- Behöver du, eller väljer du, din fru? - Kan man inte göra både och?
Nej, det andra alternativet är allt som betyder nåt i slutändan.
Att välja är större än att behöva.
Jag trivs inte ensam.
Det låter som ett behov.
Jag öppnar buken. Titta här.
Ovanlig färg.
Nånting som...
...han har fått i sig en tid. Svårt att säga hur länge.
Han kom just tillbaka från Europa.
Jag syr ihop och tar blodprov. Vi ses imorgon. Du har kvar mottagningen?
Harold säger att du förtjänar bättre, men lät dig fördärvas.
Att du följde fel gud hem.
Fördärvad och följt fel gud hem? Varför säger han inte sånt till mig?
- Vad betyder det ens? - Vet inte.
Du kanske förslösade din entusiasm utan att vara medveten om det -
- och blev utan stol när musiken slutade, till och med i ditt eget hem.
- Vi behöver salen. - Utmärkt, vi skulle just gå.
- Vi skulle möta Liz efter fem på Minters. - Men nu vill jag prata om Irma.
Jag vill bara se dig lycklig. Jag är ju din vän.
Min vän, som tycker att jag är fördärvad, men inte är rak nog att säga det till mig.
Sånt vill man väl inte höra!
Du har blommor till en fru som inte låter dig bo i ditt eget hem.
Förklara ordet "fördärvad" eller innebörden av "följt fel gud hem".
Dina svärföräldrar! De avskyr att vi är kollegor och vänner.
- Jag lyssnar inte på deras överklassprat. - Jo, lite grann.
Och det behövs bara lite grann, sen är man fast.
Som såret du fick innan jag högg ner den där tysken.
Såret grumlade ögat, och vad hände? Du blev av med ögat för gott.
- Välkomna till Minters. Bord för två? - Vi ska träffa någon.
- En lång, blond kvinna. Allvarlig uppsyn. - Den här vägen.
Men hon satt ju nyss här...?
- Satt hon... - Precis här.
Miss Meekins. Vänta!
Miss Meekins!
- Vi hittade mycket riktigt nåt suspekt. - Jag kan inte göra det här!
Jag har talat med min vän mr Rose. Han sa åt mig att vara försiktig.
- Skrämde han er? - Han sa att det är farligt.
- Jag måste släppa det. - Kom här...
- Ni kände ju min far. - Vi älskade honom.
Han sa ju att man aldrig ska låta sig drivas av rädsla.
Jag vet att jag verkar rädd, men mr Rose ville bara varna mig.
Han menade väl, han är en vän till familjen.
Vad hittade ni?
Vi tror att han blev förgiftad. Vet ni varför?
Är vi skuggade? Jag vet inte om jag kan prata om det här.
De har intressen i nån sorts allians, och det visste han.
Men han tänkte inte gå med på det. Han hade sett nånting hemskt.
De visste att han tänkte berätta.
- Berätta vad? - Det är farligt. Jag tror...
Det var de två som gjorde det!
- Miss Meekins! - Hon är död.
Det var de där två som gjorde det!
Det var ju du som knuffade henne! Jag såg det!
Jag är advokat och min kamrat är läkare. Hon är vår klient.
- Titta vad han håller i! - Hennes handväska!
- Ni dödade henne och tog väskan! - Nej, du knuffade henne.
Medborgargripande! Vi gör ett medborgargripande.
Skjut dem!
- Det var de där två! - Stanna!
Ynkryggar!
Den stackars flickan...! Herregud.
Det är han.
- Vi är en organisation. Var organiserade. - De ska inte få komma undan.
Hur fan lyckades de följa oss hit?
Kom.
Den här jäkla gördeln...
Hallå!
- Jag tror att de fortfarande bevakar oss. - Tror du det?
Jag tror det.
Jävlar... Vilket nytt helvete har nu drabbat oss?
I ett sånt läge hamnar man inte utan en lång upptakt.
Ni vill alltså att jag ska bege mig till vårt favoritträd...
...och hämta bark i Argonnerna...
...där de spränger människor i bitar?
Ett ärorikt uppdrag, bra för familjen.
Det blir bra, Burt.
Du passar in bättre när du får medaljer.
Då passar du in på Park Avenue. Militärtjänstgöring respekteras.
- Jag kan dö. - Så kan vi inte tänka. Inte ska du dö!
Beatrice...
FRANKRIKE 1918
Jag kom inte hela vägen hit för att bli åthutad som en hund.
Det är ett brott mot flaggan. Jag tror att de saknar förmågan -
- att hysa tillräcklig beundran och förtroende för uniformen.
Vilka då?
Den viting som hittar på nåt får ett skott i ryggen.
- Du gillar visst det här! - Jag är färdig med dig.
- Du blir aldrig färdig med mig. - Det räcker, sergeant.
Ja, general Meekins!
Er medverkan behövs inte mer. Attityden hjälper inte.
- Det var därför jag bad om er, Bernstein. - Berendsen, sir.
Ursäkta. Det här är Woodman. Ni kan nog avhjälpa våra problem.
Problem?
Mr Woodman, berätta varför ni är inlåsta.
- Varför är ni det? - Olydnad.
Har ni vägrat lyda order? Varför då?
Vi fick rasistbefäl, som den där idioten.
Vi fortsätter inte förrän de har bytt ut honom mot nån bra.
Nån hygglig, respektfull.
- Skulle det vara jag, sir? - Just precis.
Människor man möter under såna oerhört påfrestande omständigheter -
- bildar man livslånga band till.
Är du en sån läkare som låter en förblöda, som jag måste skjuta i ryggen?
För våra befäl har hittills inte brytt sig ifall vi lever eller dör.
Jag låter ingen förblöda och jag vill inte bli skjuten i ryggen.
Son till en mekaniker från Elmira. Jag är gift. Katolsk-judisk.
Jag har en mottagning på Park Avenue -
- och svärföräldrarna skickade hit mig för att bli av med mig.
Det lät bra... förutom svärföräldrarna.
Men just därför kan jag kanske lita på dig.
Vi ingår en pakt.
Du ser till att vi inte dör.
Så ser jag till...
...att du inte blir dödad.
Vi tar hand om varann.
- Harold Thaddeus Woodman. - Bertram Berendsen.
Välkommen till 369:e.
Äntligen lite respekt. Nu ombesörjer vi den olyckliga situationen med uniformerna.
Ja, nu tar vi tag i uniformjävlarna.
- Välkommen till min armé. - Varför har vi franska uniformer?
De amerikanska soldaterna vill inte synas tillsammans med oss.
Det är en skam. Jag bildade regementet i en anda av vänlighet och endräkt.
Jag hoppas få återse er vid god hälsa på andra sidan Argonnerna. Gud vare med er.
Jag räddade Harold. Han räddade mig.
Och en fransyska räddade oss båda.
- Ge mig resten. - Släng inte bort det!
- Det är ohygieniskt att spara. - Det har inte ni med att göra.
Vad säger ni? Ut härifrån!
Ut härifrån!
Lita på mig.
Sluta upp med de här ohyggligheterna!
Det är skamlöst och kriminellt! Ni hädar när ni sparar denna blodsmetall.
- Hädar hon? - Ja!
- Hädar jag? - Ja!
Metallen var skändlig när den gick in. Jag renar den när jag plockar ut den.
Ni vill helst gömma undan den.
Det är en förolämpning mot Gud och de anhöriga.
Nej, hon har rätt. Hon har rätt!
- Tack. - Hon kan behålla blodsmetallen.
Tack!
Ser ni hur de håller på? Kom igen nu! Allihopa!
Ta det lugnt, Harold.
Hur vågar ni?!
Herregud...
- Nu räcker det. - Jag fattar inte vad som händer!
För allas skull - sluta ljuga!
Jag är dig tack skyldig, mr Woodman.
Talar du engelska? Jag trodde att du var fransyska.
Valerie Bandenberg.
- Så du är inte fransyska? - Nej.
- Får jag bjuda på ett glas? - Får man göra det?
- Jag kan det. - Får man dricka här?
Vad tusan, Harold?
- Vart ska du, unge man? - Han är i trygga händer.
Om vitslöddret i Mississippi såg dig nu...
Vad hände med pakten? Jag har ju blivit av med ett öga här.
En kvinna som röker pipa.
- Blir du skrämd? - Lite grann.
När man ser en människa, verkligen ser en människa...
...ser man barnet hon en gång var.
Man ser det sårbara i henne.
Harold och jag såg det i varann från första början.
Nu när kriget är slut...
...vill jag bara vara människa. Jag vill bara gå omkring...
...och vara fri, som människa.
Och leva mitt liv.
Här i Europa.
Det är modellen, leva och vara fri. Rekommenderas varmt.
Jag har vandrat runt i Europa och det har gjort underverk för mig.
Utan att behöva använda alltför många ord blickar hon in i ens själ.
Det syns på dig.
Båda våra liv låg i vågskålen inför Gud där och då.
Får jag fråga en sak?
Vad gör du med det blodiga granatsplittret som du plockar ut?
Det säger jag inte gratis. Du måste erbjuda nånting i utbyte.
Ett utbyte? Okej, vad kostar det?
Nånting vackert.
Nånting värt att leva för.
Jag tittar på nånting sånt just nu.
Jag har redan gett dig metall från min kropp.
Jag har tagit mycket mer metall från din väns kropp.
- Vad heter han? - Han heter Burt Berendsen.
Han kommer stapplande här och minns nåt snack om en vänskapspakt.
Minns du det? Minns du mig? Här är jag.
Ursäkta, Burt Berendsen. Jag ska aldrig mer hälla upp bara två glas.
Du måste hjälpa mig att byta in något vackert.
I gengäld ska hon visa vad hon gör med all metall.
- Hon heter Valerie. - Vad gör du med splittret, Valerie?
- Du måste ge mig nåt i utbyte. - Jag har ingenting.
- En nonsenssång. - Bra idé! Vad sägs om det?
Vad är en nonsenssång?
"Den röda solen."
"Grapefrukt."
"Näsduken."
Den röda solen
grapefrukt
näsduken
när du ropar
Jag ser ditt ansikte, men vems är det?
Mitt namn, mitt eget namn
En levande stund att älska i
Du fattar!
- Stranden varm - Himlen kall
- Döden verklig... - ...när vi dör
Men himmelen
är varm utav vänner
Allt det här har jag plockat.
Här är en lite enklare sak.
Här blir det tebjudning.
Gjord av krut och granatsplitter.
Höjden av civilisation.
"Välkommen till min värld."
Jag ska bara sminka mig... Men varför har jag bara ett halvt ansikte?
Huvudsaken är att man har läppstiftet.
Söt.
Man måste veta vad man älskar. Och man måste verkligen gå igång på det.
Annars blir det för besvärligt. Det fördärvar hela livet om man tillåter det.
Varför inte leva för det vackra, även om man är lite trasig?
Vad ska Beatrice säga om mitt förlorade öga och min ärriga rygg?
Kan vi göra nåt åt det?
Jag har några välgörare i ett sjukhus i Amsterdam. De ger dig ett nytt öga.
Amsterdam?
För några år sen var Frankrike lite råare.
Jag fick lov att knivhugga en typ och slå en kvinna med tegelsten.
Men tillsammans med er blir det enkelt.
Och mina förfalskade dokument är mycket bättre nu.
- Vi drar till Amsterdam, Burt! - Okej.
Tack, mina bröder!
Vi har order om en förflyttning till Amsterdam. Se här.
- Tackar. - Men vänta lite...
Men vad tar ni er till...?
- Ni skojar. - Just det.
Tack.
Där har vi dig!
Paul Canterbury från Canterbury Glass, London.
Högkvalitativt protetiskt glas, industri- glas, topphemligt glas, militärt glas.
Alla sorter utom fönsterglas, såvida det inte är skottsäkert.
En vän till miss Valerie är vän till Paul Canterbury -
- som erbjuder en livstidsförbrukning av våra emaljögon.
- Inte illa. - Som ni ser har jag en likadan skada.
Eller så ser ni inte det, tack vare det prima hantverket.
Då ska vi se. Jag tror att ni har... mörkt nötbruna ögon.
- Stämmer det? - Det stämmer.
Hurra. Min amerikanska kollega, Henry Norcross.
Vi har länge varit vänner till Valeries familj genom affärsförbindelser.
Vi har skyddat henne, och i gengäld har hon arbetat i godhetens tjänst.
- Hur då, exakt? - Hon har deltagit i sociala evenemang.
Och informerat oss om banker, truppförflyttningar och så vidare.
- Ni är spioner. - Nej då, sir!
Han jobbar för ett glasföretag och jag för finansdepartementet.
Brittiska underrättelsetjänsten
S flottas underrättelsetjänst
Vi är gamla vänner som har hjälpt varann, och nu hjälper de er.
Vi har faktiskt hunnit med lite fågelskådning också.
En förnämlig hobby.
Det här är en afrikansk grå krontrana.
- De här är utdöda. - Vi har de sista två.
- Nikobarduvan. - Just det.
Tidigare levde de. Här är en nordamerikansk fasan.
Ja, en nordamerikansk fasan. En fasansfullt ordinär fågel.
Men väldigt vacker ändå. Ypperlig fjäderdräkt.
Vi betalar i alla fall gärna för alla eventuella kosmetiska ingrepp.
Av högsta klass.
Och ett gott liv här i Amsterdam, med vila och frihet efter era strapatser.
Vi tar kontakt nån gång framöver när vi behöver er hjälp.
För det kommer en tid när vi måste göra motstånd mot de galningar -
- som startar såna här krig som ingen begriper.
- Skulle denna ohygglighet upprepas? - Det är ju kriget som ska ända alla krig.
Drömmen upprepar sig själv för att den glömmer sig själv.
Nu väntar den goda delen, men den onda kommer igen.
Men just nu väntar den goda delen i Amsterdam.
Lamporna kan vara lite knixiga. Upp, ner, upp, ner, upp.
Sen flimrar de lite. Så där - lumière!
Det är en stor våning, men det är en enda röra!
Hon hade rätt, det här var den goda delen. Det var fantastiskt.
Världen öppnade sig för oss, och det var underbart.
Det ska låta så där.
Amsterdam ligger i hjärtat, och det fanns där hela tiden.
Visa sanddansen, Paul!
Sanddansen. Det brittiska imperiets tokiga sanddans.
Hon var genialisk och vrickad. Men vrickad på vårt vis.
Nu bestod pakten av tre.
Jag bodde kvar i Amsterdam ett tag, för det var så härligt.
Han var stadig och stark. Hon var djärv och självlysande.
På franska heter det "coup de foudre". Kärlek vid första ögonkastet.
Hon skapade sin konst.
Jag var deras bästa vän med mitt nya öga.
Vi hjälpte krigsveteraner.
Vi gick jämt ut och dansade.
Det var magnifikt.
De där tangosalongerna...
Det känns som att flyga.
- Du får inte åka! - Nej, det är ju hemskt där.
Jag måste träffa min fru.
Det känns inte bra, Burt. Jag får onda aningar.
Res inte, snälla du.
Jag har en läkarmottagning på Park Avenue. Jag är gift.
Vi kan väl lösa det här?
Jag vet ett och annat om Park Avenue.
Res inte.
Valerie...
Vi måste vara realistiska. Det här kan inte vara för evigt.
Vad ska vi leva av?
Jag saknade Beatrice, även om hon och hennes familj skickade ut mig i krig.
Vi möttes på en välgörenhetstillställning under studietiden.
Jag såg den vackraste kvinna jag nånsin sett.
Vi dansade hela kvällen. Vi var omtumlade, skrattade, var kära.
Jag visste inte att hon var dotter till mannen som gett mig stipendiet.
I hans ögon var jag en halvjude som...
"Stipendiet går väl an, men min dotter låter du bli."
Det låter illa.
Man kan välja sina vänner, men inte sin familj. Jag har valt er.
Och det här... Det känns pinsamt, för ni kanske inte känner samma sak.
Men det här förhållandet är förmodligen det viktigaste i mitt liv.
- Vi håller med. Så stanna! - Jag kan inte lämna Beatrice.
Jag älskar henne.
Visst, de säger att med medaljer passar man in på Park Avenue.
Men det här var hjältemottagandet jag fick.
Du får inte ta emot såna patienter! Det är ytterst olämpligt.
Jag känner såna patienter för att ni tvingade ut mig i krig.
Så här går det inte till på Park Avenue. Dessutom tar du för mycket morfin.
Håll dig borta från min dotter! Du är svartlistad.
Du måste ge dig av!
Åk inte hem. Jag skickar kläder.
Stanna, Bertram! Förlåt.
Hur skulle jag kunna låta bli att hjälpa veteraner?
Jag flyttade mottagningen till en gränd vid Great Jones Street.
Det drog iväg lite med det smärtstillande.
Så jag fick en påtvingad ledighet av delstaten New York.
Jag bad mina vänner att få ut mig, utan en aning om konsekvenserna.
Om din familj har inflytande nog att få Burt ur fängelse, så gör det.
Tänk på pakten.
Jag har ju berättat att jag flydde från något. Mer behöver du inte veta.
Min familj skulle kunna hjälpa honom. Men kontaktar jag dem, vet de var jag är.
Och vet de var jag är, hittar de kanske ett sätt att dra tillbaka mig.
- De har sina metoder. - Han försökte bara hjälpa regementet.
De har det tufft där hemma.
Vi visste nog ändå vart det här var på väg.
- Vad menar du? - Vi finns ju bara i Amsterdam.
Och du har pratat mycket om dina planer när du kommer hem.
Det kanske är dags.
Jag sa att jag ville bli advokat.
För att ta strid för folk, som soldaterna hemma.
Jag vill strida för dem som inte kan strida själv, med hjälp av lagen.
Du har också sagt att du vill bo i Amsterdam med mig.
Ja.
Jag vill både och. Jag vill hem och strida.
Och vara här med dig och verkligen leva.
Hur kan man få båda?
Det finns ett sätt.
Men nu måste vi hjälpa Burt.
Hur blir det med oss? Jag älskar dig.
Vi måste hjälpa Burt.
Okej.
Klä på dig.
Hon försvann en dag kort därpå -
- utan ett ord till Harold, förutom en lapp.
Plötsligt släpptes jag ur fängelset.
Jag hörde aldrig av henne.
Harold kom tillbaka till New York och tog sin juristexamen.
Vi jobbade ihop i över tio år.
Doktorn och jag ska ta hand om dig.
Vi räddade folk ur alla möjliga knipor.
Fram till Meekins-fallet.
Nu var det vi som var i knipa.
En vi kanske inte skulle överleva.
Herregud, den stackars flickan. Det är för mycket.
Det är nånting som inte stämmer, Harold.
Vad är det du brukar säga?
Vi kämpar på.
Vi hittar alltid en utväg.
Tack. Det behövde jag.
Vart ska du?
Vi är säkrare om vi kommer bort från gatan.
Jag vet var vi är...
Jag vet var vi är. Inte den kvinnan, Burt.
Helt nedsläckt. Är det en överraskningsmiddag?
Hon känner folk från Liz Meekins värld.
Här är sig likt. Luktar malkulor, som ditt äktenskap.
- Tack, kompis. - En vän ska väl vara ärlig?
Det svider... Hur ser det ut?
Bra så?
Hjälp mig.
- Sitter det rakt? - Ja.
Du vill att det sitter snyggt för hennes skull, va?
Bertram?
- Vänta här. - Dröj inte för länge.
Gör mig en tjänst. Försök att vara optimist.
Se på dig...
Det blir ingen middag. Förlåt, det var ett misstag.
- Varför bjöd du mig? - Det var i ett svagt ögonblick.
Är det vad vi har blivit? Ett svagt ögonblick?
Om pappa får veta det här försvinner alla möjliga privilegier.
Vad var det som gick snett?
Minns du alla våra kvällar -
- när vi läste dikter av Emily Dickinson, sjöng och bara satt och såg på varann?
- Vad hände? - Jag minns. Det är därför jag älskar dig.
KOMMITTÉN FÖR EN SUND DOLLAR
Har du ramlat och slagit ryggen? Låt mig se efter.
Ryggen har plågat mig hela dan, men det här är fel tidpunkt.
Jag ska bara ta en titt.
Du var så vacker...
För Guds skull...
Men nu är du anskrämlig och grotesk.
Så ful och vanställd. Man orkar knappt se på dig.
Och korsett, som en kvinna. Du är hjälplös.
Beatrice. Jag klarar inte det här mer.
Din snedvridna dragning till mina ärr...
Väljer du mig, eller behöver du mig?
Vad är det för fråga?
Jag pratade med en person i dag...
...som sa att kärlek är att välja någon...
...och inte att behöva henne av nån anledning.
Behövde du mig i början, eller valde du mig? Eller var det min umgängeskrets?
Jag med min prestigefulla läkarfamilj, och du en stipendiat från norra New York.
Eller valde du mig?
Bara mig?
Jag ställde samma fråga till Burt helt nyligen.
Harold Woodman. Varför har du handväska?
Bill Meekins dotter Liz...
- Hon knuffades framför en lastbil ikväll. - På riktigt?
Hon hade anlitat mig för att vi stod hennes far nära.
Av nån anledning tror de att vi gjorde det.
Och vi behöver nån, vi behöver nånting... Vi behöver nån som hjälper oss.
Och namnet "Rose"? Det var det sista hon sa före sin död.
- Att en mr Rose kunde hjälpa henne. - Otänkbart. Det är ju ett judiskt namn.
- Tack, Beatrice. - Du är bara halvjude. Du hörde fel.
- Hurså? - Det måste vara "Voze", med ett V.
En framträdande familj i Societetsregistret.
Familjen Voze finns med högst upp.
Det var det här jag menade. Vi är i knipa i din värld, inte min.
Vad nu?
- Hur vågar ni stövla in? - Det var olåst.
- Visst är du skriven här? - Tydligen.
Inspektör Getweiler, så här dags? Behövs fler tabletter? Du har ju gördel som jag.
Men mr Hiltz, på grund av din plattfot slapp tyskarna träffa dig i Rhenlandet.
Du vet varför jag är här. Ni flydde efter att ha knuffat Meekins framför en bil.
Varför tror ni att det var vi?
Inte alltför många läkare letar efter sitt emaljöga ihop med sin svarta advokat.
Den omkomna hade anlitat Harold för att utreda faderns död.
Jag obducerade honom i eftermiddags.
Han var general i vårt regemente, Lem.
- Enligt vittnen knuffade ni henne. - Nej, vi var tvungna att fly.
Det blev slagsmål, och mördaren pekade ut oss.
Min kommissarie behöver svar, och det är ni som är misstänkta.
Har du skriftligt på att Meekins anlitat dig som advokat?
Visst. Och ni kan få obduktionsprotokollet samt Bill Meekins bouppteckning.
Bra.
- Men vi måste ta med dig. - Släpp!
Hiltz...
Jag är medlem i Advokatsamfundet!
Jag ogillar att den här mannen är advokat.
Juristutbildningen på Columbia.
Svårt att fatta för en plattfot?
- Kaxar du, spräcker jag skallen på dig. - Det gör du inte alls!
Och om någon från Societetsregistret går i god för oss?
Skulle det blidka kommissarien? Någon som...
...mr Voze, som kände Bill Meekins.
Bertram...
Beatrice.
Min familj sitter i vårdstyrelsen, och jag kan intyga att båda dessa män -
- är usla på att ljuga, både för varann och för polisen.
Om ni griper dem innan de får chansen att rentvå sig -
- så kan det kosta er jobbet. Min far har många vänner i stadshuset.
Skaffa fram vad ni har lovat.
Du och jag, vi har ju nånting gemensamt.
Vi var i kriget, till skillnad från han där.
Men var är den försvunna handväskan?
- Det här kan vara bevis. - Ställ ifrån dig den där!
- Vad finns i den? - Ställ tillbaka den!
- Ursäkta, men jag var försiktig. - Vad är det för fel på dig?
Han håller på att lära sig yrket, Burt.
Säg till när ni har pratat med Voze. Jag väntar inte länge. Förstått?
Ni får några dar, sen syr jag in er. Och jag behöver fler piller.
Vi ses på din mottagning inom kort. Men det ser illa ut.
Riktigt illa.
Det var ju spännande. Hämta dina saker, men bli inte dödad på hemvägen.
De fems kommitté. Vill ni leva, så snacka inte.
Varför inte bara skjuta oss?
De fems kommitté för evigt!
Vad annat hade han i kikarn?
Vi finns överallt!
Nu måste vi alltså ljuga oss in i hans hus.
Det kvittar hur - vi ska träffa mr Voze.
- Vad var det för stiftelse? - Episkopalkyrkan.
- Vad säger du? - Jag säger "Goddag"...
Dr Burt Berendsen. Och Harold Woodman, advokat, mottagare av Hedersmedaljen.
Det var Croix de Guerre och inte Hedersmedaljen.
Croix de Guerre... Javisst.
Ni episkopaler tycker om mr Voze... Men tyvärr är han inte hemma.
- När väntas han tillbaka? - Vet inte. Men jag kan ta brevet.
Det måste överlämnas till mr Voze personligen. Biskopens order.
Då får ni lämna ett visitkort. Jag beklagar.
Ni får ursäkta...
Jag tittade i vitrinskåpet här och kunde inte undgå att märka...
...hantverken här. Är de gjorda på sjukhus?
De ser ut att vara gjorda av krigsveteraner.
Det stämmer. Det är mr Vozes hjärtefråga, och de skickar saker som tack.
Mycket vänligt av honom. Och faktiskt är vi veteraner.
Får jag medicinen, Libby? Jag är stum i händerna och det sticker i nerverna.
Valerie, gå till ditt rum eller upp på övervåningen.
Ser du inte att vi har gäster?
Vad gör du här?
Prata inte med henne, hon mår inte bra. - Prata inte med dem, Valerie.
Jag är inte blödarsjuk. Jag får tala med folk.
Visst, men du är epileptiker och du har en nervsjukdom.
- Nej, vi har ju pratat om dockan. - "Jag biter öronen av dig!"
Gör inte så, har jag sagt! - Mrs Moran, Carlton...
Det där är så obehagligt, Valerie!
- Carlton! - "Carlton"...
Kom, vi kan prata här inne.
- Hur är ett sånt sammanträffande möjligt? - Det är inget sammanträffande.
Jag sa åt Liz Meekins att anlita er.
Vad menar du?
Hon behövde någon pålitlig utanför våra umgängeskretsar.
Det här är inte klokt.
Ni visste aldrig mitt efternamn. Jag reste bara som Bandenberg.
Vi jobbade ju så i Amsterdam. Inget om det förflutna.
Eller hur?
Har du bott i New Jersey hela tiden?
- Ja. - Stort hus. Bor du så här?
Ja.
Inga brev.
- Inga telefonsamtal. - Jag skämdes.
Det här är inte den ni träffade i Amsterdam.
Hur är det med balansen?
Jag har en nervsjukdom.
- Det hade du inte förut. - Nej, det hade hon inte.
Vi är här av en anledning. Glöm inte bort att det är bråttom.
Valerie... Känner du Tom Voze?
Det är väl klart.
Vi är i knipa, och han måste gå i god för oss.
Han är hygglig, men jag vet inte om han går i god för er. Han håller låg profil.
- Är det din man? - Nu kommer Carlton!
Nej, han är gift med kvinnan som vill få er utsparkade. Det är min bror.
Trots allt vi hade i Amsterdam vet vi inte vem du är.
Ni vet precis vem jag är, och jag vet precis vilka ni är.
Vi tre, Burt också - vi känner varann på det sätt som räknas.
Och har ni kvar ert arrangemang, är jag med.
- Kanske inte efter tolv år. - Joho!
Jag hamnade ju här. Det var för er skull jag kom tillbaka.
Det är sant.
Jag sa ju att nåt hemskt skulle ske efter Amsterdam. Den onda delen av drömmen.
- Det är sant. - Och här är vi nu.
Carlton är på väg. Öppna!
Vi kan ta oss ur den.
Men det är annorlunda här.
Nu kommer Carlton.
Det där är nog Carlton.
Ser du hur det kan gå, Valerie? Hur kan du känna dem?
Han kvicknar till. Konjak, mrs Moran.
Jag dricker inte.
Jag litar inte på nån som inte dricker, särskilt i det här läget.
Var är mitt öga, Harold?
Här.
Att två veteraner skulle slås medvetslösa i mitt eget hem...
Bara en, sir.
Det stämmer, ni var för snabb för Carlton.
Jepp.
De pratade med Valerie, och hon är dålig.
Snälla vän, gråt inte.
Det är naturligt att gråta. Hon fick just veta att hennes vän är död.
Vi kunde inte tiga om det för evigt.
Jag kan faktiskt tala med folk.
Du lämnar mig här med en invalid som borde vara inskriven på sjukhus.
Säg om det där, så hamnar du på sjukhus. Eller i en häxprocess!
Mina damer! Sluta nu.
Jag beklagar att jag tvingades höja rösten.
Det lät som om hon känner dem. Det gjorde mig rädd.
Känner ni varann?
- Ja. - Nej.
- Ja. - Det gör vi.
- Europa. - Amsterdam.
Sjukhuset... De sa att de kommer från Episkopalkyrkan.
- Ligger det nån sanning i det? - Absolut.
- Delvis. - "Delvis"?
Vi har ju banketten. Mest veteraner, men kanske några episkopaler.
Bill Meekins skulle hålla tal.
Men så anklagas vi för att ha mördat Liz Meekins, vilket är en förbannad lögn.
Liz nämnde en Voze, och om ni vet vem som ville henne illa, kunde ni rentvå oss.
Vi är veteraner, respektabla herrar. Enda skälet att vi är insyltade...
...är att vi ville hjälpa till.
Bill Meekins var en genomhygglig karl.
Det fanns inget ont i honom.
Varför skulle jag hjälpa henne?
Varför sa jag åt henne att anlita de här två?
Jag hjälpte henne.
Jag bad henne att komma till mig innan det spårade ur. Men se hur det gick.
Ja, se vad du har ställt till med.
- Förlåt, men du borde inte ha lagt dig i. - Det är inte hennes fel.
Tom... Hur menar du då? Vissa saker är faktiskt hennes fel.
- Tom... - Hon är ju sjuk.
Vi kan leta rätt på Bill Meekins mördare. Troligen samma typer som mördade dottern.
Vi utreder det. Och den informationen kommer att rentvå våra namn.
Obduktionen visade att han kan ha givits en medicinöverdos i Europa.
Vem reste han med, vem skickade honom?
Jag kan ta reda på det, men får inte bli involverad.
- Ynkrygg. - Våga inte kalla honom ynkrygg.
Det var det han blev kallad i skolan. Det är faktiskt elakt!
Folk vill ha med mig i alla möjliga kommittéer och klubbar.
Men vet ni vad jag gör i stället?
Jag är fågelskådare.
- Det är vad jag sysslar med. - Bra sätt att komma ut.
Fågelskådare. Han är löjlig!
Inte värre än du, med dina filmer, rakblad, tekoppar -
- och dina horribla kreationer!
Ursäkta...
Ni kunde hjälpa oss att ta reda på vem han reste med. Vem vet det?
Gil Dillenbeck vet nog. Känner ni till honom?
- Alla känner till honom. - Landets mest dekorerade marinsoldat.
Det stämmer.
Dillenbeck var Meekins vän. De var generaler båda två.
Själv blev jag aldrig militär, utan skötte familjens textilfirma.
Dillenbeck kan berätta vem som reste med Meekins.
Jag skulle inte lita på nån annan. Och själv vet jag inget.
Vi har träffat honom två gånger.
Vi tog en bild ihop i Belgien, och en annan på veteranmarschen 1932.
Vi har kvar bilderna.
Han tar inte emot vem som helst.
Men om ni har träffat honom och är gamla soldater, har ni bättre odds än jag.
Han litar inte på välbeställda.
Om ni träffar honom, säg att jag gärna trycker hans hand.
Libby såg Dillenbeck i en journalfilm och är kär i honom.
- Fåna dig inte, Valerie. - Du har pratat om filmen.
Han är en imponerande karl och det var en bra film.
- Sätt inte på den. - Vi sätter på den innan de går!
Gil Dillenbeck kan vara dina kamraters enda chans.
Vill ni se journalfilmen?
Toppen!
VETERANMARSCHEN Krigsbidragen ännu ej utbetalda
Veteranerna från fjolårets marsch står ännu under general Gil Dillenbecks befäl.
Bidragen har inte betalats ut, och den djärve generalen är deras talesman.
Jag blir fly förbannad!
Många kallar er lösdrivare.
"Ni är ena riktiga lösdrivare!"
Vem vågar kalla er det? Ni är soldater!
Ni har offrat liv och lem i fädernelandets namn.
Men de jagades ut ur huvudstaden, och bidragen har inte synts till.
Vem har gett sitt blod för landet, lagen och konstitutionen - om inte ni?
- Nu gick filmen sönder! - Jag köper en ny, älskling.
- Libbys älskade film... - Vi var där och fotades med generalen.
En så ståtlig och stark karl. Han är allt av rätta virket.
Tom är också av rätta virket.
Visst föredrar han fågelskådning, men...
Du lovade att komma tillbaka.
Så att du skulle kunna lämna mig?
Jag visste inte om jag var din eskapad, eller om du ens tänkte på mig.
Jag har aldrig tänkt på nån annan. Inte på riktigt.
Du, då?
Nej, inte på riktigt.
Är det sant?
Ja.
Vad menade du med att du skämdes?
Skämdes du för mycket för att ta kontakt med mig?
Jag är inte den jag var i Amsterdam.
Och vi kan ju ändå inte vara ihop i det här landet.
Ser ni trädgården där?
- Jag sitter där minst en timme om dan. - Så fint.
Får syn på en brokig kardinal eller en mörkögd junco...
Det påminner mig om Guds gröna jord.
Jag känner inte till de fåglarna.
Det finns en fågelskådare från England som har brutit mot varenda helig regel -
- genom att leta upp tjugofyra bon till utrotningshotade fågelarter -
- för att stjäla tjugofyra ägg.
Allt för det fåfänga att få sitt namn i en fågelbok för en meningslös upptäckt.
Den sortens person kan nog ha gjort nåt hemskt mot Meekins och hans dotter.
Om jag förstår rätt... Ni menar alltså att fågelskådaren från England -
- med fågelbona och boken... Att han dödade Bill Meekins?
Det var bara ett exempel. Den sortens person.
Jag hänger fortfarande inte med riktigt.
Dr Berendsen, ni tycks godhjärtad, med era mediciner och veteraner.
Man borde inte stjälpa utan hjälpa er.
Men jag är bara en person.
Vi är oskyldiga, det måste polisen få veta.
Kanske Dillenbeck.
Imorgon? Kom tillbaka då. Ingen är hemma.
De ska iväg på ett av Libbys kultursamtal.
Sch.
Vad hyssjar ni om? Vad gör ni?
Jag har diskuterat brott inom engelska fågelskådarvärlden. Din brorsa är vrickad.
Det här är större än Meekins och hans dotter.
Jag litar inte på mina mediciner heller.
Vi måste träffa Dillenbeck, helt enkelt.
- Ta med mig. - Valerie...
Jag kan hjälpa till.
Det kan hon faktiskt.
Vi tre var ju oskiljaktiga. Vi fick saker gjorda - och vi levde!
- Harold...? - Jag måste härifrån!
Hon har rätt. Hon kan hjälpa oss.
Valerie? Det är dags för dina vänner att gå.
Dr Malin kommer snart.
- Tack ska ni ha. Beklagar olägenheten. - Tack, det var mycket givande.
Hälsa Carlton från mig.
Tack. Vi hörs snart.
Valerie?
Dr Malin kommer med medicinerna du bad om.
- Dr Malin? - Det stämmer.
Jag är också läkare. Får jag fråga vad ni anser att hon lider av?
Ärftlig nervsjukdom.
Det påverkar blodtrycket, balansen, nerverna och rörligheten.
Nåt sånt hade hon aldrig förr.
Det blir värre med åldern.
Tack, doktorn.
Herregud! Tänk att vi träffade Valerie.
- Det första vi gör imorgon... - Otur med den där sjukan.
...är att åka till Dillenbeck och hoppas bli insläppta.
Dillenbeck sa nej.
Gjorde han? Har du talat med honom?
Jag talade med frun. Enligt henne får de för många besökare.
Vi måste ligga på.
Skickade du fotografierna från vårt möte?
Nej, du måste åka dit med fotona själv.
Var är Harold? Han skulle ha kört mig till Dillenbeck för flera timmar sen.
Vet inte. Men polisen vill tala med dig.
Okej... Allting på en gång.
- Och Irma St. Clair väntar. - Herregud.
Okej...
Inte nu!
- Är det verkligen riskfritt? - Ja, de är i det andra huset hela dan.
Minns du det här?
Du ser perfekt ut.
Det där är du!
Det där är du.
Pourquoi...
- Amsterdam. - Säg "Amsterdam".
Amsterdam.
Det här pillret måste vara bättre.
Det är mot smärtan och nerverna, Morty.
Inspektör Getweiler, din medicin... Låt mig ge dig den.
Nej, nej... Ge den där till mig.
Höften tar kål på mig.
Så där ja. Och snälla, låt mig göra det där nästa gång.
Det blir nog ingen nästa gång. Vi kan tvingas stänga din mottagning.
Lem...? Stänga min mottagning?
Stänga din mottagning, ja.
- Vi behöver tillförlitliga uppgifter. - Du förstår inte.
Jag och Lem, vi har det här.
Ja, vi har metall i blodet och i hjärnan.
Men med din plattfot fick du inte bli soldat. Vi förstår.
- Ni är huvudmisstänkta. - Varför då?
Ni vet att vi är oskyldiga.
- Alla säger att det var ni. - Säger alla...?
En person sa det. Mördaren!
Kommissarien undrar varför ni gjorde en smygobduktion på fadern.
Det var inte i smyg. Liz Meekins godkände den.
Helt enligt lagen. Det kan Harold intyga.
- Få se obduktionsprotokollet. - Visst.
Doktorn... I utlandet ska det visst finnas styrkemedicin. Har du nånting sånt?
- Va? - För kraft.
Får jag hämta obduktionsprotokollet från Irma St. Clair?
Ja, tack.
Optimism...
Vi har båda varit med om ovanliga saker sen senast.
Vad har hänt? Varför hänger kappan över axeln?
Det var det jag skulle säga. Jag fyllde i obduktionsprotokollet -
- när en karl med rött ansikte och arg uppsyn och en annan karl...
De kastade omkull mig, bröt handleden på mig och tog obduktionsprotokollet.
Det där ser illa ut. Benet sitter snett och måste dras i led.
Får jag...? Jag tar kappan.
Är det bra med dig?
Nej, det var inget snyggt jobb. Håll i dig bara.
En gång berättade du om nån spansk melodi du gillade.
Eller var det nåt klassiskt?
Det var det.
Jag är färdig nu.
Det är bra nu.
- Okej? - Ja.
Jag tar fram en mitella som stöd.
Beklagar att du blev insyltad.
Som obduktionssköterska blir jag insyltad i allt möjligt. Och jag kom ju nära dig.
De väntar på oss.
Låt dem vänta.
Varför sätter han på musik?
Han gillar musik. Jag vet inte varför han spelar nu.
- Gillar du sån här musik? - Jag?
Inte vet jag.
Beatrice?
- Vad gör du här? - Vem är hon?
Irma. Vi jobbar ihop.
Hon är obduktionssköterska.
Försök inte.
Kom hem.
- Jag trotsar min familj. - Menar du allvar?
Varför kom du hit just nu? Du kommer ju aldrig hit.
Shirley ringde mig och sa att jag måste bevaka min man.
Min far kan dra in din läkarlegitimation.
Kan dina föräldrar backa veteranbanketten så vi får lite respekt och värdighet?
Du kan berätta för dina föräldrar att Tom Voze kanske engagerar sig.
- Visst, men du lär inte få honom. - Jag har redan träffat honom.
- Jag presenterade er. - Nja. Du berättade om honom.
Jag och Harold träffade honom.
Jag är ledsen, Burt.
Du borde tänka på vem du är och vad du vill bli.
Det var inte till nån hjälp, Shirley.
- En mitella... - Och obduktionsprotokollet?
Hon blev rånad, sannolikt av samma man som knuffade Liz Meekins.
- Hans signalement... - Är protokollet stulet?
- Ja, det är stulet. - Men själva resultatet, då?
Det minns jag.
Jag fann kvicksilver, luminol och somnifene i magsäcken.
I höga doser. Han fick dem nog under sista veckan i livet.
Förmodligen på båten, alltså.
Då har vi inget till kommissarien.
Ni fick ju precis beviset.
Jag kan skriva ett intyg, jag arbetar i stadens tjänst och är auktoriserad.
Vi gör ert jobb åt er!
Den döda dottern, då? Bura in honom!
Vad är det för perverterad teservis?
- Den är obscen. - Det är konst.
Nej. Konst är fint och vackert och väcker tankar.
- Det gör den också. - Gör den?
Varför skulle man ta en fin teservis och förvandla den till ett våldsverktyg?
Det var kanske århundradets fråga, Lem.
Fundera inte för mycket på det.
Var är kamratskapet? Vi var ju i Argonnerna ihop.
Låt oss leva. Allons vivre.
Nytt piller. Och kom ihåg: du står i skuld till mig.
Okej. Men du står i skuld till mig med.
- Ordna Harolds kontrakt med Liz Meekins. - Jag ska.
Sanningen är möjlig.
Och jag tror kanske att till och med kärleken är möjlig.
Det här pillret fungerar.
Sanningen och kärleken...?
Harold har bilen. Jag är enögd och får inte köra.
Vi ska nog hitta dem.
Men Gud, det låter ju fantastiskt! Larry!
- Ni har väl inte ställt in? - Definitivt inte.
Banketten är en juvel, och ni ska sjunga. Vi ska uppträda!
- Ta hand om dig nu. - Du med.
Milton!
Harold skulle ha kommit för flera timmar sen.
Hur är det? Du ser sliten ut. Läget har blivit lite komplicerat, va?
Min farfar sköt en kille i nyllet. Och blev själv skjuten i nyllet.
Separata händelser, han blev inte skjuten av samma kille. Men allt löste sig.
- Bra. - Kom.
Dr Burt. Jag har en nerv i kläm.
Jag har ingen lösning på det än.
Vi kommer direkt.
Var har du varit? Jag var helt utom mig!
Vi körde en sväng och fick veta lite saker.
Man ska inte köra en sväng när man ska träffa Gil Dillenbeck.
Polisen väntar på sina utlovade dokument.
Har nån slagit dig? Du är röd på kinden.
Jag har ramlat och fått en örfil. Carlton lappade till mig.
Det såg jag. Men vi har också råkat illa ut.
- Det blev en riktig situation. - Inte nu! Berätta i bilen.
Milton, se till att inspektör Getweiler får det här. Avtalet med Liz Meekins.
Jag förutspådde ju att det skulle bli problem med den vite karln i lådan.
Vilket förvärrades av en vit kvinna!
- Under en lastbil. - Din poäng?
Jag ställs hellre inför rätta för mord på fem vita män än en vit kvinna.
Det här kan leda till en svart man, eller fler, döda i en låda.
Nu åker vi! Vi borde ha begett oss mot Dillenbeck för flera timmar sen.
Det är vår enda chans att rentvå oss hos polisen.
Varför stannar vi? Vi är inte ens ute ur stan.
- Vi ska in på Waldorf. - Är Dillenbeck där?
- Vi är inte här för hans skull. - Vad pratar ni om?
Otroligt... Vi ska inte stanna på Waldorf!
Vi hade en sak planerad idag, Harold.
Att tala med Gil Dillenbeck.
Mitt förflutna har bubblat upp idag.
Jag är helt darrig. Dillenbeck kan inte hjälpa oss innan vi vet vad som pågår.
- Och vad är det? - Det ska vi ta reda på.
- Hit med nycklarna. - Du får inte köra, din enögda stolle.
Det här är inte smart, Harold.
Berätta åtminstone vem vi ska träffa.
Paul Canterbury.
Paul Canterbury? Han med emaljögonen?
Välgöraren från Amsterdam. Hon har fortfarande kontakt med dem.
- Hej, Paul. - Valerie! Hur är det med dig?
- Harold... - Paul Canterbury.
Berendsen.
Varsågod. Mörkt nötbruna.
- En låda med sex stycken. - Mycket vänligt av er.
Åh, det är tedags!
Är det bara jag som vill ha ett glas rött? Vin i ena handen, te i andra.
Vi har ett dilemma, Paul. Tack för att du tar dig tid.
Vi är redo att göra allt som krävs av oss som gentlemän.
Din tölp! Din vidriga bedragare!
- Historien ska frikänna mig. - Så fan heller!
Beklagar.
Ingen fara. Drickat är på mig. Bokstavligt talat.
Den här vägen.
Ni minns Henry Norcross? Den amerikanske...
...federala ämbetsmannen som de inte behöver diskutera.
Vad har det här att göra med en "glasfirma" i England -
- och finanspolitik i Washington?
De överlappar varann.
Hela världen överlappar på det mest lömska vis om man tittar noga.
Burt, Harold, Valerie.
Hej, Henry.
Trevligt att återse er, när vi än en gång sammanstrålar på historiens rätta sida.
Paul, du fick visst en drink i ansiktet i salongen nyss?
En gammal historia från England, bara.
En drink i ditt ansikte är en drink i mitt. Berätta, tack.
Det var en typ från Storbritanniens ornitologiska sällskap.
Ett av de kräken...
Vad?
Man har berättat för mig om en missgärning i engelska fågelsällskapet.
Och jag börjar undra om det handlade om dig.
Det var ingen trivial upptäckt.
Vi bevisade att göken saknar kapacitet, förfining och karaktär att bygga eget bo.
Hur kan det möjligen vara det minsta intressant för någon enda människa?
Det visar att göken är en parasit som lurar bättre, bobyggande fåglar.
Göken förstör värdfågelns ägg och därefter själva boet.
Och göken skiter i vilket.
Det säger något om parasitismen i naturen, däribland hos människan.
Det stämmer med vad vi såg idag.
Du ska få höra vad vi råkade ut för.
Vi har försökt berätta, Burt. Paul och Henry bör också höra.
Vi hamnade på en märklig klinik och hittade den här.
De symbolerna fanns överallt.
Känns det bekant? De fems kommitté.
Jag åkte till Valerie som avtalat, men vi märkte att någon iakttog oss.
Nån smygkikade på oss.
Mannen som knuffade Liz Meekins.
Han fick väl tråkigt, för han gav sig av. Och vi följde efter.
Vi hamnade i Rockland County.
I ett anonymt tegelhus.
- De utgick från att vi var patienter. - Som skulle steriliseras.
En tvångssteriliseringsklinik.
Sen såg jag den rödbrusige mannen, han som knuffade Meekins. Och han sa...
Nu får vi slut på er underlägsna sort. Du ska göra ingreppet.
Rör dig inte!
Jävlar!
- Kom. - Stoppa dem! Kalla på chefen!
Valerie sköt sönder glasburken, vi sprang ut och åkte tillbaka.
Herregud. Skönt att ni klarade er.
Men om ni inte identifierade mördaren var det inte till nån hjälp alls.
Det hänger ju ihop med allt det andra.
Det som hände idag börjar med mig.
Jag sa åt några kamrater i Texas -
- att inte uppsöka en viss klinik som liknade den vi såg idag.
En mobb vita män jagade mig och försökte döda mig.
Men de misslyckades kapitalt, och jag lämnade Texas för gott.
Det handlar inte bara om dig och Texas, eller om Rockland.
Det finns en organisation som vill göra det här i hela världen.
Vad betyder det?
Det finns en krets här, och en i Tyskland, som står bakom de här klinikerna.
De vill ta över världen.
"Ta över världen"?
Just precis.
- Vilka är med i kretsen? - "Vilka" kanske är fel fråga.
Fråga istället varför.
Åk till Dillenbeck.
Fråga varför hans vän general Meekins mördades.
Dillenbeck har försökt locka kretsen -
- för att ta reda på vilka de är och vad de planerar.
De fems kommitté.
Organisationen Der Fünf. De fems kommitté. Vi försöker ta reda på vilka det är.
De fems kommitté...
Det vore fint om Dillenbeck fick tala på er bankett.
Din tillställning börjar bli riktigt betydelsefull.
Värvar du Dillenbeck som talare kan det kanske locka kretsens toppskikt.
Mördaren från gatan eller högdjuren som står för notan.
Vänta, vänta... Nej!
Jag vill inte att vår tillställning - Harolds och min tillställning -
- ska utnyttjas så här av vem som helst.
Utnyttjas? Nej då.
Ni skyddar snarare det ni älskar.
Vi sa i Amsterdam att vi skulle komma, och här är vi.
Och här är ni.
Är vi klara här?
Eller vill ni prata mer om fåglar?
Många utgår från att det handlar om stillheten eller närheten till naturen.
Men jag fascineras av fågelskådning -
- för att den tvingar en att fatta beslut om vad det är man ser.
Det vässar mitt omdöme.
Och tro mig, nu är tiden inne för att ingripa.
Får vi Dillenbeck som talare blir han magneten som drar ut spikarna ur trät -
- och får hela deras falska bygge att störta samman.
Vad sägs, Burt?
Var snäll och bjud till, Burt.
Som sagt, det här börjar bli större än vi hade kunnat föreställa oss.
Om Paul utnyttjar banketten...
- Är allt väl? - Jadå. Det kommer och går.
Du mår bra, men plötsligt får du yrsel.
Det kommer och går. Först sa de att det var epilepsi.
Jag hade aldrig fått nåt anfall, fast de skulle visst komma med tiden.
Men det kunde undvikas om jag tog medicin, vilket jag gjorde.
Sen började jag få andra symptom, som jag hade "ärvt på mödernet".
Då blev det fler mediciner.
Och under flera år har jag knappt gått hemifrån.
Jag känner mig som en patient utan liv. Jag börjar ifrågasätta alltihop.
- Går det bra? - Visst. Håll inte i mig.
Jag klarar det här, jag behöver bara vila en minut.
Mår du bra?
Satan också... Ja då. Det är ingen fara.
Titta, jag går uppför trapporna utan yrsel.
Ingen yrsel här.
- Jag kan springa. - Valerie!
- Bort med fyllkajan! - Vi känner generalen. Vi har bilder.
- Jag vill inte ha era bilder! - Jag är läkare och veteran.
Du behöver läkare när jag är klar med dig. Försvinn, annars ringer jag polis.
Några minuter av er makes tid...
Där försvann vår enda chans att rentvå våra namn.
Du måste byta medicin och läkare.
Fan också. Jag mådde ju bra.
Jag kanske ändå borde ge mig av.
Även om vi löser Meekins-fallet, blir det jag som åker dit. Systemet är riggat.
Jag sa från början att det här uppdraget var en dålig idé.
Milton sa åt dig att uppdraget var en dålig idé. Men...
- ...hon skulle prompt anlita oss. - Jaså, det är "hon" nu?
"Hon" fick också ut dig ur fängelset. Ni kan inte svika mig nu.
- Du bröt pakten, om du minns. - Gjorde jag? När då?
Vi sa åt dig att inte resa.
Ni har i alla fall funnit kärleken, även om den gäckar er.
Jag har tyvärr aldrig ens upplevt vad det är.
Det är en hemsk åkomma som jag inte önskar någon.
Jag önskar att jag aldrig funnit den.
Det gör för ont.
Vänta! Generalen tar emot er.
Förstör inte det här nu.
Hjälp mig att gå.
- Jag beklagar missförståndet. - Äsch.
Vi får så många objudna gäster. Folk vi inte vill träffa.
Jag beklagar.
Jag är inte berusad.
Hur är det fatt, i så fall?
Det är lite yrsel, bland annat.
Jag har haft yrsel, och då snurrar hela världen.
Jag hade bjudit på ett glas, men vi har aldrig alkohol hemma.
Häng av er ytterkläderna här.
Trängde vi oss i besökskön nu?
Mr Maguire kommer varje månad för att diskutera något -
- som min man aldrig får rakt besked om. Inte sant, mr Maguire?
Vad vet jag?
Jag försöker bara laga bouillabaisse för att generalen åt det i Frankrike.
Generalen? Dina gäster är här.
- Kallar ni er make "generalen"? - Bara på vardagar.
- Vad kallar ni honom på helgerna? - Det var en personlig fråga.
- Var har du hyfset? - Jag menade inget särskilt.
Hon driver med folk, det är därför jag älskar henne.
Vilken ära, sir. Var det fotona som fick er att ta emot oss?
Hur ska jag veta att det här verkligen är ni?
Jag är läkare, hon är sjuksköterska, han är advokat.
Vi träffades i Belgien. Och det var ju även där vi mötte er för första gången.
Och i Washington i fjol, under veteranmarschen.
En sak minns jag i alla fall väldigt tydligt.
Ni gjorde något som...
Ni sjöng en sång, vill jag minnas.
- Vilken? - Det överlåter jag åt er.
Jag har mött tusentals människor. Ni har bara mött mig två gånger.
Så ni borde väl minnas sången.
Sjung den, så vet jag att det är ni.
Sjung nåt.
Nej, den var det inte.
- Var den på franska? - Jag vet när jag hör den.
Den röda solen
grapefrukt
näsduken
när du ropar
Jag ser ditt ansikte, men vems är det?
Mitt namn, mitt eget namn
Ja, den var det.
- Just det. - Vi har hittat på den.
- Den betyder inget, det är bara nonsens. - Men den får oss på gott humör.
Och du är läkaren? Som evakuerade 4 000 man på en dag.
- Du är väldigt berömd. - Det är en annan läkare.
Det är den där sociala killen från San Francisco.
Det händer mig jämt.
Så det är inte du?
Men Burt och jag evakuerade i alla fall några tusen.
Och du knivhögg 30 tyskar och fick smeknamnet "Black Death"?
Det var "Black Death" Henry Johnson. Men jag tog tolv innan jag fick det här.
Jag räddade också många liv.
Det kan man vara stolt över.
Tänk att ni tvingades ha fransk uniform. Man ska bära sitt eget lands uniform.
Där sa ni ett sant ord, sir. Tack.
Herr general...
Bill Meekins?
Bill Meekins var en vän till mig.
Tragiskt, det som hände honom och dottern. En skymf att ingen bryr sig.
- Vi bryr oss. - Sannerligen.
- Elizabeth Meekins hade anlitat oss. - Varför då?
Hon trodde inte att pappan dog en naturlig död.
Sista gången vi talades vid var när han ringde från hotellet i Rom.
Han berättade om nånting ohyggligt han hade sett, som skakade honom rejält.
Det var därför Bill blev mördad.
Såg ni karln i hallen när ni kom?
Med jämna mellanrum kommer han hit med en... Såg ni en väska?
Han erbjuder mig en väska med pengar.
För vad?
För att hålla tal.
Han vägrar säga vem han representerar.
"Vem kommer pengarna från?" Men han svarar inte.
De vill köpa er som språkrör för att få veteranerna dit de vill.
De fems kommitté.
Nån försöker göra nånting ondsint och lömskt.
Kom här.
Fråga om han kan hålla tal på banketten.
Om de där typerna vill träffa er och ni vill veta vem som ligger bakom -
- kan ni ju gå ett steg längre och leda dem till vår bankett.
Då kanske de röjer sig.
Varför kommer ni hit hela tiden, Maguire?
Det får jag inte säga inför andra.
Ni säger ju att ni inte har nåt att dölja och att det är för en god sak.
Ja, men alla förstår det inte.
Jag förstår inte vem eller vad ni representerar.
Kan ni berätta det?
Jag får inte säga vem jag representerar, sir.
Men det är en betydelsefull organisation som ska förändra allt till det bättre.
Syftet är som sagt att bättre leda landet under den ekonomiska krisen.
Det sitter en krympling i Vita huset. Roosevelt är svag.
Vi vill att ni företräder veteranerna och det nya ledarskapet.
Det är därför vi håller val, Maguire. Tror ni inte på konstitutionen?
Jovisst, men vi upplever att åtgärder måste vidtas.
Av en gammal general, före valet?
Vill ni att jag blir diktator? Är det vad era sponsorer vill?
"Diktator"? Så måste man inte uttrycka det.
Okej, "kansler" då. Låter det bättre? Det är ändå konstitutionsvidrigt.
Man har gjort så med veteraner i Tyskland och Italien. Mycket framgångsrikt.
18 000 dollar, sir. Från De fems kommitté.
- Från vem då? - Kommittén för en sund dollar.
Landet behöver ert ledarskap. Förstår ni vart jag vill komma, sir?
Mr Maguire, jag har ändrat mig. Jag håller talet.
Nu blir jag förväntansfull!
Men evenemanget väljer jag. Jag talar helst inför veteraner Bill Meekins kände -
- från hans gamla regemente. Jag talar på deras bankett.
För jag vill träffa dem som har lagt pengarna i väskan.
Se dem i ögonen och skaka hand.
Som er samarbetspartner kan jag garantera -
- att ni får träffa herrarna från Kommittén för en sund dollar.
De kommer för att träffa er personligen, men vi behöver kanske ett avskilt rum.
Kör till.
Underbart! Och här är talet.
- Mr Maguire, ta med er väskan. - Ja, sir.
Ni tänker alltså fortfarande inte berätta vilka de är.
Stämmer det?
På banketten, sir.
Den som erbjuder mig pengar och dikterar mitt tal -
- är sannolikt den som dödade Bill Meekins och dottern och ligger bakom alltihop.
Två soldater och en sjuksköterska stod alltså plötsligt i förbund -
- med den ärade och dekorerade general Dillenbeck.
Ni bör tala med Tom Voze, Valeries bror.
Produktionssal 7. Mekaniker till produktionssal 7.
- Nåt sånt har jag aldrig sett. - Det kanske är modern konst.
Man vill gå dit och ta en titt.
Jag vill försöka igen i Amsterdam.
Vill du?
Ja.
Vi får hoppas att det här slutar väl.
- Mr Voze. Får jag säga Tom? - Självklart.
Tillåt mig presentera general Dillenbeck.
- Herr general. - Verkligen ett stort nöje att träffas.
Ni är så ärbar och stark, och en väldigt...
En väldigt...
Ni är så värdig och beundransvärd, och jag tror helhjärtat på allt ni säger.
Libby...
En väldigt...
En väldigt... stark...
- Vad upphetsad hon blev. - Olämpligt mycket.
- Har ni sänt direkt i radio nån gång? - Banketten? Nej.
Kan du tänka dig?
Tänk dig dina veterankamrater i Cheboygan, Michigan eller i Carbondale, Illinois -
- som sitter hemma vid radion och hör dina sånger, Burt.
- Wow. - Och ert tal, general.
Talet Maguire gav mig?
Nej, nej. Ert eget tal.
Det tal ni vill hålla.
Jag vet inte vem Maguire är. Men tala från hjärtat och ge Bill Meekins upprättelse.
Liksom alla vanmäktiga veteraner som har lämnats i sticket.
Ni leder vägen. Och de rötägg som gav sig på Meekins kommer att avslöja sig.
Jag håller talet på mitt eget vis. Jag vill säga sanningen.
Tricket var att låta De fems kommitté och Maguire tro...
...att generalen skulle hålla deras tal -
- om nytt ledarskap i Vita huset, omedelbart och utan val -
- för att lura veteranerna att stötta det.
Och Tom hade som utlovat hjälpt oss ur våra bekymmer med polisen -
- som nu till vår förvåning samarbetade med oss för att stoppa kuppen.
Och vi stod alla bakom generalen.
Han använde sig själv som bete.
VETERANERNAS BANKETT
God afton, Amerika.
Wilkin Hartsdale här, som sänder direkt från den årliga veteranbanketten.
Paul, Henry. Han undrar några saker.
Norcross, Canterbury.
Jag har aldrig sett ett så stort porträtt av George Washington.
- En enkel fråga. Vems sida står ni på? - På er sida, givetvis.
Samma gud, en annan kyrka. Samma kvinna, en annan klänning.
Vi står på exakt samma sida.
Förklara det här för mig i detalj, för jag ska snart riskera livet.
Tricket blir att vänta till sista sekunden -
- så att vi avslöjar så många kriminella element som möjligt.
- På min bekostnad? - Nej då, sir! Inte alls.
- Många gäster betyder mycket för mig. - Lita på vårt omdöme.
Göken sitter i boet och fällan slår snart igen.
Göken?
Och snälla ni, låt oss ha vår bankett. Låt oss fira att vi lever.
Ta svinet som mördade Meekins och packet som vill kapa staten.
Okej?
Måtte planjäveln fungera.
Annars är det jävligt kört.
Välkomna till den fjortonde banketten -
- för 369:e, 42:a och 33:e regementena från New York!
Kvällens underhållning fortsätter nu med dr Berendsen.
- Det ser lovande ut. - Mycket.
Han är bra!
- Han sjunger lite orent. - Gör det själv, då.
Bravo!
Tack till Wayne Katowski och Victor Barnes!
Herregud!
Tjusigt, Burt!
Där har vi inspektör Getweiler.
Harold. Och Dillenbeck står där.
Vad heter ni?
Dr Berendsen anser att musik är medicin för alla dessa sårade veteraner.
Fred, Larry!
Vad heter ni?
Är det paret Vandenheuvel?
Alldeles strax blir det mer musik.
Ja. Dr Vandenheuvel med hustru. Och där står Beatrice också.
Aha...
Vi är väldigt stolta över dig.
Det var annat ljud i skällan.
Ska jag flytta tillbaka rakdonen?
- Hebrén har humor. - Pappa...
Det är dags att vårdstyrelsen omprövar din situation.
Det kan jag se till.
Hörde du?
Vilken perfekt kväll! Nu händer det äntligen.
Det skulle betyda så mycket om du presenterade oss för general Dillenbeck.
För dig eller för din familj?
Vi är så stolta över Bertram. Vilken kupp han har lyckats med!
Mycket stolta.
Har ni träffat generalen? Vilket praktexemplar.
- Jag blir helt klibbig om händerna! - Den effekten har inte jag.
En prima veteran och en utmärkt läkare. Han förtjänar kärlek.
Tack, sir.
- Hej, Burt. - Valerie.
Kan du vara snäll och sluta filma?
Vi dokumenterar ju aftonen, Libby. Den kan bli historisk.
Jo, fast vissa håller på integriteten.
Ni misstycker väl inte, general? Och Burt?
- Vi bör gå till vårt möte. - Ja, det bör vi.
- Valerie och hennes filmer. - Det är konst.
Beatrice. Får jag lov?
Min älskling...
Min älskling...!
Det där är Cornelius Vanderbilt.
Mor?
Där står Cornelius Vanderbilt med Alice Marble. Hon kan ta hem US Open!
Mina föräldrar har alltid velat träffa Alice Marble.
Kan du vänta i två sekunder, bara?
Hörde du vad far sa om att du flyttar in? Vad spännande!
Nej tack.
Vad menar du?
Nej tack.
Vad betyder "nej tack"?
Jag har väntat för länge på fel sak.
Det visade sig bli nånting helt annat än det hade kunnat bli.
Jag tror att du kan råka ut för fasansfulla saker.
Tänk att säga så till nån.
Till sin älskade, dessutom.
Mor, vi går och hälsar på Cornelius Vanderbilt och Alice Marble.
Det är ingen fara, Burt.
Ja, du har ju oss.
Tack och lov. Jag börjar få slut på folk.
Det var ju några betydelsefulla personer som ni ville träffa.
Det stämmer. - Berendsen, nu kan vi träffa dem.
Vad fint du dansade, Valerie. Stanna du här med dina vänner.
Där går Tom Voze och pratar med generalen.
Jag har undvikit dem hela livet.
Jag känner exakt likadant. Men det här kanske är några av de bättre.
General Dillenbeck.
Mr Nevins från Nevins Telecommunications.
Mr Belport, Belport Chemicals.
Mr Jeffers, tidningsjätten.
Vi ville också ha hit mr Tomlinson, biltillverkaren, men han hade förhinder.
Han har en fantastisk verksamhet i München.
Gil... Får jag kalla dig Gil?
- Nej. Ni får kalla mig general. - Han föredrar det.
- Gil... Jag förstår. - Han föredrar att kallas general.
Hej, Gil. Andrew Nevins. Kalla mig Andy.
Jag kallar dig Andy, och du kallar mig general.
Jag är här med anledning av min vän Bill Meekins död.
Vem är det?
Bill Meekins, som vi hedrar här ikväll.
Han förestod börsen.
Javisst. Ytterst beklaglig historia.
Så tragiskt med dottern.
Jag ser fram emot att diskutera våra affärsmöjligheter i Europa.
Vår fabrik i München har en fantastisk avkastning -
- tack vare en stark ledare som vet hur man åstadkommer saker.
Låt oss skåla.
Utmärkt. Vi är alltså De tre.
Tom, du kan bli den fjärde.
Och för att få god tur behövs en femte. - General?
Vill ni inte vara så vänlig och ansluta er?
- Skål för generalen. - För generalen!
Snacka om att följa fel gud hem.
Vad är mer oamerikanskt än en diktatur inrättad av amerikanska företag?
Vi har två egendomar som står till ert förfogande, general.
Pioneer Point i Maryland, där Belport Chemicals bildades.
En lämplig tillflyktsort för er eller veteranerna.
Och en annan i East Hampton.
Jag ska tänka på det. Men jag och frugan har ett ställe vid kusten i New Jersey.
Ni kanske behöver drömma större, general.
Det var så vi hamnade här.
Strunt i dem, de tror att de äger världen. Det är dags för ert tal.
Vi ser fram emot talet.
Och nu en av stjärnorna från 369:e. Auggie med glasen.
Vad är det där?
En strålande innovation från Zürich. Avlägsnar all smärta och oro.
Alla onödiga tankar som trängs i huvudet.
Jag har ryggsmärtor, och såna som jag tvingas ofta ta till flaskan eller morfin.
Fast det är beroendeframk... Det där gick fort!
Avancerade saker! Vilken energi.
- Jag känner ingen smärta. - Bra, va? Och det finns mer av den varan.
Jag vill veta mer. Gärna den kemiska sammansättningen.
När systrarna i Vril-sällskapet träffas håller vi seanser där vi släpper ut håret.
Det blir antenner som gör att vi kan kommunicera med den ädlare rasen.
De kommer faktiskt från en annan galax!
Och nu: bröderna Hinson!
Ett vänskapligt tips inför ert tal, general.
Inga vänskapliga tips, tack.
Vad är det vänskapliga tipset?
Folk hör er på radio ikväll.
Ni får aldrig en större, mer fängslad publik.
De vill låta sig inspireras av er.
Minns de veteraner som har blött och dött för vår skull, och minns Bill Meekins...
...och hedra honom respektfullt.
Om ni går vilse i nån krånglig kriminalhistoria kring Meekins död -
- kommer det att se illa ut, och det vill vi ju inte.
Generalen har varit tydlig med att han ska hedra Meekins och säga sanningen.
Det var det jag menade. Fokusera på Meekins goda egenskaper.
Hans tystlåtenhet och vänlighet.
Det tänker jag göra också, på mitt sätt.
- Vad är det där? - Känn! Det är valrosskinn.
Väldigt mjukt.
- Dödade man en valross för det? - Nej, den dog av ålderdom.
Den levde länge och lyckligt tack vare sina kloka beslut.
Det är ett bidrag till er stiftelse.
- Jag har ingen stiftelse. - Jag kan hjälpa er att bilda en.
36 000 dollar, general.
Tänk på vad ni kan åstadkomma ihop med dr Berendsen.
Ni kan uträtta storverk. Ni måste ta emot pengarna.
Vad menar ni?
Hör på nu. Någon, inte jag, kommer att ta ert ansikte och goda namn -
- trycka det i New York Times och torka hunden i arslet med det.
Tänk på allt ni har uträttat i livet. Det skulle glömmas, suddas ut.
Ni skulle behandlas som en gammal stolle, utplånas ur historien. Sån makt har de.
Håll rätt tal.
Annars gör de er till martyr och skyller på en anarkist.
- Gör inte samma misstag som Bill Meekins. - Ett bortkastat liv.
Bröderna Hinson!
Visst var de fantastiska?
Bröderna Hinson med Lady of Spain.
Jag mötte en spansk dam en gång. Det sved i flera veckor efteråt.
Nu har det blivit dags för en gentleman som var läkare i vårt regemente.
En man som jag kallar min vän.
En applåd för Burt Berendsen.
Dags för talet, Burt.
Dr Burt Berendsen.
Jag heter Burt Berendsen, och de flesta av er känner mig.
Jag är son till en mekaniker från Elmira.
När vi är barn...
...älskar vi världen, otvunget.
Och vi hoppas att världen älskar oss.
Som min vän Harold säger ibland -
- har jag kanske följt med fel gud hem.
Men det gäller inte denne man.
Han har alltid följt rätt gud hem.
Dillenbeck! Dillenbeck! Dillenbeck!
Kolla på nazistsvinen från Bund.
Vilket jävla pack.
Om ni som skriker på tyska hade nåt kurage skulle ni uppföra er med värdighet.
General Dillenbeck!
Jag har utkämpat fem krig på tre kontinenter.
Jag har blivit beskjuten i hela mitt liv.
Jag känner till fruktan och hur man möter den.
Och det enda jag avskyr, det enda jag verkligen avskyr...
...är grymhet.
Jag har erbjudits pengar för att utropa mig till ledare...
...för veteraner som ni...
...och låta mig installeras i Vita huset utan val.
Som någon sorts rådgivare, ditsatt på er begäran.
De vill också att jag efterhärmar en viss europeisk ledare vid namn Mussolini.
De anser att han är den sortens ledare som landet behöver.
Den sortens ledare som körde över ett barn utan att ens bromsa.
Den sortens ledare som förklarade sig med:
"Vad är en människa jämfört med statens angelägenheter?"
General Bill Meekins satt i den bilen.
Han var en vän till mig, och en god människa.
Men när han berättade det, och avsåg att berätta det igen på den här scenen -
- blev även hans liv ingenting värt jämfört med statens angelägenheter.
Han blev mördad.
Ja, han blev mördad och vanhedrad -
- precis som jag kan bli mördad och vanhedrad för att ha berättat det här.
Vilken sorts land skulle vi få om det skedde?
Som soldat ville jag tjäna konstitutionen, enligt vilken vi alla är jämlika.
Men vad tjänar det till om makthavarna gör undantag för dem som kommer i deras väg?
Vissa med inflytande och makt vill att vanligt folk eldas på av hat -
- eftersom vi då avleds från rättvisa och vänlighet.
För om vi inte tänker på det, kan de få ännu mer av vad de redan har:
Enorma rikedomar.
Det här är ert land. Ert land!
Låt inte storfräsarna ta det ifrån er.
Det är den där karln.
- Var är Paul och Henry? - Inte här.
- Och poliserna? - Inte heller här.
Så blir det när de rika bara tänker på att skaffa ännu mer pengar.
Det är allt de tänker på.
Och de glömmer att det var ni som gav er iväg för att skydda dem.
Nån gav sitt öga, en annan sitt liv.
Nån ynkrygg skjuter på mig! Jag har beskjutits över hela världen.
Ta revolvern!
Jag låter mig inte skrämmas!
Hur gick det?
- Allt väl, Burt? - Under kontroll, Lem.
Sic semper tyrannis! Dillenbeck är en förrädare!
- Stoppa honom. - Tom Voze är en stor man!
- Håll kvar honom. - Jag har lagen med mig. Fråga mr Voze!
Polizei, polizei.
Lägg av!
Jag är veteran och patriot, din dåre.
Du dödade Liz Meekins, ditt kräk.
Säkert hennes far också.
Finansdepartementet. Utrym lokalen.
Hur mår du?
- Så här skulle det ju inte bli! - Det är skandal.
Du kommer att bli åtalad, Tom.
Inte alls. Ni är förvirrad.
Jag tog mitt eget piller och blev skjuten -
- så det är tack vare ögondropparna jag står upp. Och jag har inte ont.
Och herrejävlar, vad det händer grejer här. Allting.
- Karln från De fem ropade ditt namn, Tom. - Jag känner honom inte.
- Vi slogs för livet mot honom. - Och han dödade Liz Meekins.
Bevisen räcker nu. Mannen som försökte skjuta Dillenbeck på scenen nu ikväll -
- är densamme som var på båten med Meekins med en biljett inköpt av er stiftelse.
- Er stiftelse, mr Voze. - Vad händer, Tom?
- Vad anklagas vi för? - Vi anklagar er och era gäster.
- De fems kommitté. - För vad?
Mutförsök mot amerikansk general. Försök till mord.
Förberedelse till statskupp. Handel med diktaturer - Italien, Tyskland.
Två mord er stiftelse tycks ligga bakom: Meekins och hans dotter.
Gjorde du det, Tom?
Det var olyckligt att Meekins dog. Ett tragiskt slöseri.
Men nånting behövde göras. Han såg inte den nya tidens möjligheter.
- Meekins förstod inte. Begriper ni det? - Nu får ni lugna ner er.
Säg att du inte hade nånting att göra med mina mediciner.
Tom påverkade din läkare, Valerie. Precis som i fallet med din mor.
- Är det sant? - Lite.
- "Lite"? - Det var för ditt eget bästa.
- Förgiftade du mig? - Om det är vad du vill kalla det.
Jag såg bara efter dina intressen.
Du är tanklös, som ett barn.
Du har ju åkt omkring i hela Europa och talat illa om kriget.
Och haft umgänge med en svart!
Hon har haft umgänge med en fri man.
I Amsterdam. En som stred för din räkning!
- Och klinikerna, Tom? - Vilka kliniker?
- De fems kommitté. - Du vet vad jag menar.
- Tvångssterilisering. - Vi får se hur det blir.
- Vi såg Kommitténs symbol där. - Sluta ljuga!
Att Tom hade sina motiv var ingen överraskning, men att de var så ohyggliga!
Och mitt framför näsan på Valerie.
De höll henne på mattan med den påhittade sjukan.
Göring, Hitlers högra hand, och Hitler själv.
De flesta visste inte vem han var än.
Tom betalade Göring för att skriva i Jeffers tidningar -
- om den nya ariska regeringen, vad nu det var.
Göring: "Lagen och ledarens vilja är liktydiga."
Tom hade precis fått klart sina figurklippta buskar med symbolen.
Men den syntes bara uppifrån.
Man måste ju vara rena fanatikern för att klippa buskarna på det viset.
- Se inte på mig så där, Libby. - Alla stora samhällen byggs så här.
Lev i din drömvärld med dina skulpturer, men det sätter inga hjul i rullning.
Jag är förnöjd med att vara obetydlig och leva i kärlek och skönhet.
Konst och kärlek - det är vad som gör livet värt att leva.
Och ni försöker bygga en enorm, fasansfull framtid!
Vilket slöseri på fantasi.
Jag har tjänat stora pengar åt oss med återuppbyggnaden av Tyskland.
Jag ville stå med de starkaste ledarna. Men jag kan likaväl kriga mot dem.
Ett krig till? Det var ju nyss ett!
Kan de rika alltså tänka sig att antingen stötta diktatorer, eller kriga mot dem?
Att tjäna pengar är det enda de tror på.
Och Meekins dog alltså för att han vägrade gå med på det? Vansinne!
Och vi klampade rätt in i det.
Tom såg direkt att vi var hans bästa chans att få med generalen.
Om ni engagerar Gil Dillenbeck underlättar det för mig att engagera mig.
- Nån annan ska alltid ta riskerna. - Lägg av, Valerie.
Du utnyttjade dem för att komma åt mig.
Men jag utnyttjade dem för att avslöja dig och stoppa din plan i minst ett decennium.
Kanske två eller tre.
KUPPFÖRSÖK MOT ROOSEVELT
Vi lyckades stoppa sammansvärjningen. Detta är sanning.
De fems kommitté fick inte sin amerikanska diktator.
Jag har inför kongressens utskott -
- det amerikanska folkets högsta representanter, vittnat om...
Generalen vittnade inför kongressen, som instämde i det han sa.
Vad vill de mäktiga ha?
Får de aldrig nog? De gör så vansinniga saker.
- Vad sysslar du med? - Vad har du gjort, Valerie?
Vad gör du?
Vi hade allt vi behövde för åtal, och nu är det förstört!
Mycket problematiskt. Bra gjort...
Hon har fördärvat mitt ansikte, Tom!
Jag kunde inte låta bli, de är så förfärliga.
- Är du från vettet, kvinna? - Det här kan du åka in för.
Säg sanningen, Harold.
Hur är det fatt, Valerie? Du darrar.
Jag fantiserade bara om att skjuta Tom och Libby i ansiktet.
Jag tänker inte göra det.
- Bra beslut. - Ja, annars hade allt skitit sig.
Man måste stå upp mot dem, som vi hade gjort.
Och man måste leva sin sanning.
Jag älskar Harold. Han har gett mig den största lyckan i livet, precis som Burt.
Se där, ja.
Det är så man möter en sån värld.
Man måste ha kärlek till livet i sitt hjärta.
Det är kärleken mot hatet.
Jag älskar mitt liv och människorna i det.
Till och med Beatrice.
Och icke-portugisiskan som jag är kär i, Irma.
Milton. Shirley på mottagningen och Morty.
Hela gobelängen och allt på den. Till och med emaljögat.
Dillenbecks hund och bouillabaissen vi aldrig fick.
Alla får sig given varsin gobeläng, varsin opera.
Den människan och den människan tänker på det.
Kärlek är inte nog. Man måste ta strid för att skydda hyggligheten.
Man fäster sig vid människor och saker.
Kanske krossar de ens hjärta, men så är det att leva.
Gördeln som jag avskydde räddade mig från kulan.
Turgubbe!
Och vi tre hade bidragit till att stoppa kuppen.
Burt Berendsen, Harold Woodman och Valerie Voze.
Tom skulle inte sitta häktad länge. Den sorten gör aldrig det.
Prata med min advokat, bara.
De fems kommitté blev aldrig åtalade.
De försvann, som såna kan göra.
Tom och hans vänner smutskastade generalen.
FLOTTBEFÄL TILL KRIGSRÄTT
Det var en varning om vad de var kapabla till.
Maguire dog under oklara omständigheter 37 år gammal.
Han visste för mycket.
Valerie och Harold gick inte längre säkra i landet.
Är man vänner för livet så är man vänner för livet.
Man gör det som krävs. Vi fick sätta dem på ett fartyg samma kväll.
- Du borde... - Tack, Henry.
- Men jag har redan fattat det beslutet. - Harold följer med mig.
- Nej, du följer med mig. - Det är du som följer med mig.
Vi ses igen, dr Berendsen. Historien upprepar sig ju.
Adjö, gamle vän. Vi ses i Amsterdam.
- Nej, ni ska inte till Amsterdam. - Va?
Då är det bara en tidsfråga innan Gestapo sparkar in dörren.
- Vad är Gestapo? - Det vill ni inte veta.
Vi skickar er till ett säkrare ställe.
Där det är härligt väder, och dit glasögonvireon just flyttar.
Ett fantastiskt fågelland. Jag blir riktigt avundsjuk.
- Burt... - Burt, varför följer du inte med?
Jag väljer att stanna. Vem vet, jag kanske finner ett nytt liv och en ny kärlek.
Jag hoppas det.
När det gäller kärlek finns det ingenting bättre än klarhet.
Jag håller med.
Jag stannade och kämpade för mitt land så att mina vänner skulle kunna återvända.
Farväl, Burt.
Au revoir, min kära vän.
Var lycklig, Burt.
- Henry. Paul. Generalen. - Farväl så länge.
Delvis ville jag ge mig av med mina vänner.
Men jag lät bli.
Vad hjärtat och vännerna beträffar hoppas man att de följer rätt gud hem.
Amsterdam.
Jag har inför kongressens utskott -
- det amerikanska folkets högsta representanter, vittnat om -
- vad jag visste om försöken att få till stånd en fascistisk diktatur.
Planen var att bilda en organisation av veteraner -
- att använda som bluff eller slagträ för att skrämma regeringen -
- och bryta ner våra demokratiska institutioner.
Översättning: Magnus Lässker Svensk Medietext