Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫- סיפורה של חנה גוסלר -‬
‫- חלקים מהסיפור רוכזו ועובדו‬ ‫למטרות דרמטיות -‬
‫מזגי לי מעט שמפניה, בבקשה.‬ ‫-כמובן.‬
‫- שנת 1942, אמסטרדם, פרינסנחראכט -‬
‫אנה.‬
‫היי, הנלי, כבר התנשקת עם אלפרד?‬
‫כמובן שלא.‬
‫יונאס סאמר רוצה להתנשק איתי.‬
‫אנה פרנק, את לא הולכת ל…‬ ‫-עשרים ושמונה, עשרים ושבע.‬
‫את כזאת בחורה הגונה, חנה אליזבת.‬
‫…שיש לנו את הסחורה במלאי‬
‫אבל לאור המצב הנוכחי…‬
‫עשרים ושש, עשרים וחמש.‬
‫בואי.‬ ‫-מה את עושה?‬
‫עשרים ושלוש.‬
‫בואי.‬
‫…שייתכן עיכוב מסוים במשלוח.‬
‫עשרים ושתיים.‬
‫שמאלה כאן. שמאלה. הדלת הזאת.‬
‫היא תמיד סגורה.‬
‫אנה, אל תלכי לשם.‬ ‫-לא.‬
‫כן.‬ ‫-בואי. את מפחדת?‬
‫ארבע, שלוש…‬ ‫-בואי.‬
‫בואי.‬ ‫-אנה, אל תלכי לשם. אנה.‬
‫מוכנות או לא, אני מגיע.‬
‫לא.‬
‫תפסיקו, בבקשה.‬
‫תתרחקו מהחלון הזה.‬
‫- שנת 1945, ברגן-בלזן, מחנה החלפה -‬
‫לא, גבי.‬
‫לא, גבי, אנחנו לא עושים דברים כאלה.‬ ‫-אני רעבה.‬
‫את לא משאירה את גבי לבד.‬
‫קדימה. עכשיו.‬
‫עצרי.‬
‫עצרי. לא לזוז.‬
‫הייל היטלר.‬
‫אחת.‬ ‫-אירמה אברהם.‬
‫שתיים.‬ ‫-גוטה אברהם.‬
‫שלוש.‬ ‫-אסתר אברמוביץ'.‬
‫ארבע.‬ ‫-אנה בלה.‬
‫חמש.‬ ‫-סוזן בידרמן.‬
‫שש.‬ ‫-אלז'יבת צ'אק.‬
‫שבע.‬ ‫-אסתר צ'אק.‬
‫שמונה.‬ ‫-יודית אלק.‬
‫תעמדי זקוף, יהודיה מלוכלכת.‬
‫יודית אלק.‬
‫תשע.‬ ‫-מרגריטה.‬
‫עשר.‬ ‫-ז'וז'ה פרגו.‬
‫אל תסתכלי עליי. יצור חלש.‬
‫אחת עשרה.‬ ‫-אגנס פרגו.‬
‫שתים עשרה.‬ ‫-אמיליה…‬
‫שלוש עשרה.‬ ‫-איבויה ברטוק.‬
‫ארבע עשרה.‬ ‫-אובדה ברטוק.‬
‫חמש עשרה.‬ ‫-אנה בלה.‬
‫שש עשרה.‬ ‫-ז'וז'ה בידרמן.‬
‫שבע עשרה.‬ ‫-אלז'יבת צ'אק.‬
‫שמונה עשרה.‬ ‫-אסתר צ'אק.‬
‫תשע עשרה.‬ ‫-יודית אלק.‬
‫עשרים.‬ ‫-מרגריטה אלק.‬
‫עשרים ואחת.‬ ‫-ז'וז'ה פרגו.‬
‫עשרים ושתיים.‬ ‫-אגנס פרגו.‬
‫תחזרי למקום שלך.‬
‫איפה היית?‬ ‫-הייתי צריכה לכתוב את זה.‬
‫למי?‬
‫בואי.‬
‫אבל אני משגיחה על גבי עכשיו.‬ ‫-את יכולה להשכיב אותה במיטה, נכון?‬
‫לא שאלת אותו רק אתמול?‬ ‫-כן, אבל אבא אמר לי להחזיר אותו.‬
‫למה?‬
‫הוא לא הסכים לומר.‬
‫אולי הם בוגדים.‬
‫תראי, הכדור האחרון של מרגוט.‬
‫הוא גנוב?‬ ‫-הוא מושאל.‬
‫היא אפילו לא שמה לב. תראי, ככה.‬
‫בואי נעמיד פנים שאנחנו מתמסרות עם הכדור.‬ ‫את כאן, אני שם.‬
‫אנה, הנשקן שלך כאן.‬
‫שאקרא ליונאס?‬ ‫-לא.‬
‫אתה נפגש עם אנה?‬ ‫-כן.‬
‫קדימה, את עשית את זה. זה באשמתך.‬
‫תכסי את העיניים.‬
‫ואז תחשבי לעצמך, מה אנה הייתה עושה?‬ ‫-אבל…‬
‫אני עושה את זה לפעמים. ואני חושבת לעצמי,‬ ‫מה אבא היה עושה או מרגוט?‬
‫קדימה, זה באמת עוזר.‬
‫מה אנה הייתה עושה?‬
‫כן?‬
‫אפשר לקבל את הכדור שלי בחזרה?‬ ‫-היא מדברת גרמנית.‬
‫נולדתי בפרנקפורט.‬
‫אבי נלחם למען גרמניה במלחמה הגדולה.‬
‫זה היה באשמתי.‬
‫אני מצטערת, אבל שאלנו את הכדור‬ ‫ואנחנו צריכות להחזיר אותו.‬
‫שם ותעודות מזהות.‬
‫בואו לקבל אותו מאיתנו הלילה ברחוב בום.‬
‫בום בום.‬
‫הנלי, תבטיחי לי, לעולם לא נדבר שוב גרמנית.‬
‫חוץ מ"שייסהונדה".‬
‫ו"אף וידרשייסה", חמור.‬
‫כמה נקודות יש לה?‬
‫שלום.‬
‫היי.‬
‫שש.‬ ‫-יהיו לך שישה ילדים.‬
‫אני רוצה עשרה.‬
‫יונאס היקר,‬
‫למה שלא תירקב בגיהנום?‬
‫ותמצא מישהי אחרת‬ ‫לדחוף לתוכה את הלשון הארוכה שלך.‬
‫נתראה לעולם לא ומי ייתן שתשקע בחרא.‬
‫אוהבת, אנה פרנק.‬
‫את מבטיחה שתישארי איתי לנצח?‬
‫חמישים ושבע.‬ ‫-חנה גוסלר.‬
‫חמישים ושמונה.‬ ‫-אצ'יבת גרוס.‬
‫חמישים ותשע.‬ ‫-קתרין גרוס.‬
‫תעמדי זקוף, לעזאזל.‬
‫שישים.‬ ‫-אנה גוטמן.‬
‫איפה הפרוצה הזאת?‬
‫איפה הזונה הזאת?‬
‫כאן.‬
‫שישים ושתיים.‬ ‫-אדה גרמנטין.‬
‫שישים ושלוש.‬ ‫-אברהם אירמה.‬
‫שישים וארבע.‬ ‫-גוטה אברהם.‬
‫גבי.‬
‫את יודעת, מאחורי הגדר הזאת גרה אנה.‬
‫מי זאת אנה?‬
‫בואי, אנחנו הולכות לפגוש את אנה.‬
‫מה את עושה? את מסכנת אותנו. תחזרי לטור.‬
‫עצרו. מה קרה כאן?‬
‫אתה אוהב את זה, מה?‬
‫כלב טוב.‬
‫נקניק טעים בשביל הרועה הגרמני הנאמן שלי.‬
‫תיהנה, ידידי.‬
‫כלב טוב.‬
‫גם אני רעבה.‬ ‫-גבי, עוד קצת, כן? מחר.‬
‫אני רעבה.‬
‫אווזות מטופשות. תמשיכו ללכת.‬
‫שנלך לעשות קניות? כן?‬
‫את רואה את החלבן הזה כאן?‬ ‫יש לו חלב טרי וביצים.‬
‫ולידו נמצאת המאפייה.‬
‫לחם טרי. את מריחה את זה?‬
‫או שנלך לדה ביינקורף.‬
‫יש להם סוכריות בגודל של הראש שלך.‬ ‫בכל צבעי הקשת.‬
‫אני חייבת ללכת.‬
‫כן, אבל…‬
‫אני אתלה אותו כאן, בסדר?‬ ‫נתראה הערב בדובה הקטנה.‬
‫רגע.‬ ‫-אנה, חכי.‬
‫אנה.‬
‫יש לי הפתעה בשבילך.‬
‫איזה מין הפתעה?‬ ‫-אם תבואי איתי, אני אראה לך.‬
‫אנה.‬ ‫-במיוחד בשבילך, גברתי הנאה.‬
‫בואי.‬
‫חנה.‬
‫חשבתי שתישארי איתי לנצח?‬ ‫-כן, ואת לא תישארי איתי?‬
‫- הכניסה ליהודים אסורה -‬
‫בואי, ניכנס מסביב.‬
‫אתם זוכרים את התקופה שבה אוכל נזרק בהולנד?‬
‫אתם זוכרים את התקופה שבה החמאה המעולה שלנו‬
‫יוצאה לאנגליה בסבסוד ממשלתי‬
‫כדי שהאנגלי יוכל למרוח על לחמו חמאה זולה‬
‫בזמן שהפועל ההולנדי‬ ‫נאלץ לאכול את לחמו עם מרגרינה יקרה?‬
‫- עם גרמניה למען הולנד חופשית -‬
‫בואו, שבו כאן.‬
‫אבא אומר שלא כתוב שלבנות יהודיות‬ ‫אסור לצפות במסך מאחורה.‬
‫מנהיג ארגון הבנות הלאומי, ואן אק,‬ ‫הציג בפניו את מנהיגת הקבוצה ואת שאר הבנות.‬
‫חלמתי עלייך, את יודעת?‬ ‫-באמת?‬
‫על מה היה החלום?‬ ‫-ובכן, איך אוכל להסביר?‬
‫בשעת התה הביע המנהיג עניין‬
‫בשיחה אישית עם הבנות.‬
‫הוא שם דגש על משימתה של כל אישה צעירה‬
‫לתרום ליצירתה של אומה הולנדית מאוחדת.‬
‫היינו בקולנוע.‬
‫שנינו.‬
‫וזה היה סרט רומנטי מאוד.‬
‫תלחשי לי משהו באוזן.‬ ‫לא משנה מה, אבל פשוט תמשיכי לדבר.‬
‫תעזרי לי אם הוא מגזים, בסדר?‬ ‫-מה?‬
‫בהחלט.‬
‫גם אני רוצה לראות את כל העולם.‬
‫כשחקנית או כסופרת.‬
‫אבל רק אם אהיה מפורסמת מאוד.‬
‫למה? תראי, הנשים האלה רוצות לעזור לאנשים.‬
‫גם אני רוצה לעשות את זה ביום מן הימים.‬ ‫-אז כדאי לך לדבר עם אחותי.‬
‫היא רוצה להיות כמו פלורנס נייטינגייל‬ ‫בפלשתינה.‬
‫באמת?‬
‫גם אבא רוצה לנסוע לשם.‬ ‫זאת אומרת, אם הוא יצליח להשיג דרכונים.‬
‫היי. קרה משהו?‬
‫אני רוצה לחזור הביתה.‬
‫היי.‬
‫כבר סיפרת לו על הצהבת שלך?‬
‫זה ממש מדבק, לא?‬
‫קדימה, בואי נלך.‬
‫צהבת, באמת? גאוני.‬
‫כן. אוננות מהנה.‬
‫- הרובע היהודי -‬
‫- יהודי -‬
‫יש כאן ריח מסריח.‬
‫בואי.‬
‫חנה. מה חשבת לעצמך? גבי נפלה מהמיטה.‬
‫מי אשם בזה?‬
‫סליחה, יצאתי להחזיר את הספר הזה.‬
‫תני לי לנחש. עם אנה.‬
‫למה שתגידי את זה?‬
‫אבא. קרה משהו?‬
‫אבא, מה קרה?‬
‫איך זה יכול להיות?‬
‫אנחנו רוצים לעזוב מדינה שלא רוצה אותנו‬
‫ובכל זאת הם לא רוצים לתת לנו לעזוב.‬ ‫אני לא מבינה. באמת.‬
‫תמשיכי להאמין, יקירתי.‬
‫אמונה.‬
‫גם זו לטובה.‬
‫אבא, אני יכולה לשאול את אבא של אנה‬ ‫אם יש לו דרך להשיג דרכונים.‬
‫אני ממילא הולכת לדובה הקטנה.‬ ‫-לא.‬
‫לא בא בחשבון.‬
‫את תשבי בחדר שלך ותחשבי‬ ‫איך יותר לא תשאירי את גבי לבד לעולם.‬
‫גם אנה באה.‬
‫לא, בלי פינג פונג הלילה.‬ ‫לכי לחדר שלך, חנה.‬
‫אבא, זה פשוט לא הוגן.‬
‫אם לאוטו הייתה דרך להשיג דרכונים,‬ ‫הם כבר לא היו כאן.‬
‫אף מילה.‬
‫גם לא לאנה.‬ ‫-אנה?‬
‫למה שאעשה את זה?‬ ‫-זה הסוד הקטן שלנו.‬
‫בשבילך.‬
‫בבקשה.‬
‫יום אחד היא תשמח אותך מאוד.‬
‫תחביאי אותה כמו שצריך.‬
‫כן?‬
‫אבא?‬
‫איבדתי את כדור הטניס האחרון של מרגוט.‬
‫אפשר לבדוק בחפציה של דודה שרה‬ ‫כדי לראות אם יש שם אחד?‬
‫לא.‬
‫אבל אמרת שדודה שרה כנראה לא תחזור לעולם.‬
‫מי שעונה לאבא שלו…‬
‫השטיח!‬
‫אני מתנצל על כך שאני מגיע כל כך מאוחר,‬ ‫אבל זה דחוף מאוד.‬
‫תיכנס.‬
‫ערב טוב, מר פרנק.‬
‫אנה שואלת‬ ‫אם את עדיין מתכוונת להגיע לדובה הקטנה.‬
‫לא, לא היום, אוטו.‬
‫ראיתי את פלורנס נייטינגייל היום, בקולנוע.‬
‫בקולנוע? מה?‬
‫הלכת לקולנוע?‬
‫גם אנה הייתה שם?‬ ‫-טוב, אף אחד לא ראה אותנו שם.‬
‫אלוהים, למה זה מגיע לי?‬
‫חנה, את יודעת כמה זה מסוכן?‬ ‫ושאת יכולה לסכן את כולנו?‬
‫כן, עכשיו אני יודעת. וגם אנה יודעת.‬ ‫-יופי.‬
‫נניח לזה בינתיים. נכון, הנס?‬
‫יש לנו עניין דחוף לדון בו.‬
‫אשאל את מרגוט אם היא יכולה להשאיל לך‬ ‫את הספר על פלורנס נייטינגייל.‬
‫בלי ספרים. את יכולה להיות פלורנס כאן‬ ‫אם את כל כך רוצה.‬
‫עוד מעט אמא יולדת, היא זקוקה לך.‬ ‫אין זמן לחלום בהקיץ.‬
‫תראי, הסיר הזה מורכב משבעה כוכבים.‬
‫אחד מהם הוא אני. והגדול ביותר הוא אנה.‬
‫במועדון שלנו יש רק חמש חברות,‬ ‫ולכן הוא נקרא "הדובה הקטנה פחות שתיים".‬
‫הגיע הזמן לישון.‬
‫ככה, לכי לישון.‬
‫אתה רוצה להביא רק את חנה?‬ ‫-כן.‬
‫מה אם גבי תבכה? או התינוק החדש שלכם?‬
‫אוטו…‬ ‫-הנס, תחשוב על חנה.‬
‫אנה והיא. לפחות הן יהנו קצת.‬
‫זה מאוד נחמד מצדך, אוטו יקירי.‬
‫אבל המצב יהיה מסובך מדי בשבילנו‬ ‫אם ניתן לחנה לבוא אתכם.‬
‫אתה מבין?‬
‫הנס, אני מבין.‬ ‫אבל אצטער מאוד אם זה לא יסתדר.‬
‫אני אשמח לקחת אותה, אבל…‬
‫חנה?‬
‫חנה, זאת את?‬
‫לזה אני מתכוון. בדיוק לזה.‬
‫הרעש הקל ביותר יכול להסגיר אותנו.‬
‫היי, חנה.‬ ‫-היי.‬
‫שלום, חנה.‬ ‫-היי.‬
‫מרגוט, אנה…‬
‫בלה בלה בלה.‬
‫טוב, אני מדברת. שימו לב, בסדר?‬
‫אנה.‬
‫כן?‬ ‫-תראי.‬
‫בדיוק כמו הכדור של מרגוט.‬
‫בדיוק כמו הכדור שהיה לנו.‬ ‫-היי, חנה.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫את עדיין משחקת בכדורים, חנה?‬
‫אני לא חושבת שהיא יודעת על התינוק.‬ ‫-באמת?‬
‫שימו לב.‬
‫היי, חנה.‬
‫לאנה יש שאלה אלייך.‬
‫את חייבת לדעת את התשובה,‬ ‫אחרת לא תהיי יותר חברה בדובה הקטנה.‬
‫אבל החברות היא לא לנצח?‬ ‫-בהחלט. אם יודעים את התשובה.‬
‫אנה ואני הקמנו את המועדון.‬ ‫-זה קשור לתינוק של אמא שלך.‬
‫איך הוא הגיע לבטן שלה?‬
‫היא לא יודעת.‬ ‫-אני כן.‬
‫כן?‬
‫איך?‬ ‫-אם את לא יודעת, אני לא אספר לך.‬
‫רואה, אנה? היא לא יודעת.‬
‫קוקו. שבי.‬
‫רוצה לקרוא את המחברת שלי?‬
‫לא, רגע.‬
‫בוקר טוב. ספר על השולחן.‬
‫יבוא.‬
‫אדוני, גברת אפל עדיין לא הגיעה.‬
‫אתה יודע אם היא עדיין מתכוונת להגיע?‬
‫אדוני, יש לנו מספיק מקום.‬
‫כולם לשבת.‬
‫חנה, תוכלי להוביל את השירה?‬
‫"תחת העץ קונסטנס ישבה‬
‫על סוס נדנדה שכה אהבה‬
‫כך היא רוכבת לה בנחת‬ ‫ממש כך בלי כלום על ה…‬
‫תחת העץ קונסטנס ישבה‬
‫על סוס נדנדה שכה אהבה‬
‫כך היא רוכבת לה בנחת‬ ‫ממש כך בלי כלום על ה…‬
‫תחת העץ קונסטנס ישבה‬
‫על סוס נדנדה שכה אהבה‬
‫כך היא רוכבת לה בנחת‬ ‫ממש כך בלי כלום על ה…‬
‫תחת העץ קונסטנס ישבה‬‫…‬‫"‬
‫תפתחו את הדלת.‬
‫גבי, בואי.‬
‫שקט. ככה.‬
‫בואי. תלבשי את המעיל.‬
‫חנה גוסלר.‬ ‫-אולי נותנים לנו ללכת.‬
‫מחליפים אותנו?‬ ‫-לא.‬
‫בואי.‬ ‫-קניקל.‬
‫קניקל.‬ ‫-כן. הנה.‬
‫תראי.‬
‫כן, היא עדיין ישנה.‬
‫מה אתם רוצים? היי?‬
‫בואי.‬
‫עצרו.‬ ‫-הילדה חולה.‬
‫פתח את השער.‬
‫אז, גברת יפה, הילדה חולה?‬
‫נתתי לך רשות להסתכל עליי?‬
‫גברת יפה.‬
‫נתתי לך רשות?‬
‫תישארי כאן.‬
‫אני רוצה ביס.‬
‫גבי, לא.‬
‫מהר.‬
‫בואו איתי.‬
‫אבא.‬
‫אבא?‬
‫אני בסדר. אל תדאגי.‬
‫איך עוד אוכל לדבר עם המלאכיות הקטנות שלי?‬
‫אנחנו נוסעים מחר.‬ ‫סוף סוף אנחנו בראש הרשימה. שלשותנו.‬
‫מחליפים את שלושתנו‬ ‫תמורת שבוי מלחמה גרמני אחד.‬
‫אבל אנחנו סוף סוף עוזבים.‬
‫מחר בבוקר, נתראה בתחנה.‬
‫גם קניקל מגיע. כן, גבי, קניקל מגיע.‬
‫בואו.‬
‫זה כואב.‬
‫חנה. בואי.‬
‫איזה יופי. סוף סוף, אבא. סוף סוף.‬
‫בואי.‬
‫מחר. ברכבת.‬
‫ביי, אבא. ביי.‬
‫עורבים.‬
‫בואי.‬
‫גבי, מחר אנחנו בבית.‬
‫גם לך מתחשק עוגיות ועוגה?‬
‫מה זה עוגה?‬
‫או סוכריות?‬
‫תמשיכו ללכת. קדימה.‬
‫מהר יותר, פרצופים מכוערים.‬
‫קניקל.‬
‫לא, גבי, בואי.‬
‫תמשיכו ללכת.‬ ‫-תמשיכו ללכת. קדימה.‬
‫קניקל עולה על רכבת מוקדמת יותר. בואי.‬
‫אתן חרקים.‬
‫חרקים שצריך לרסק עם הרגליים.‬
‫קומי.‬
‫אווזות מטופשות.‬
‫מהר יותר.‬
‫זוזו.‬
‫עצרו.‬
‫ידיים למעלה. ידיים למעלה. לא לזוז.‬
‫אל המקלט נגד פצצות.‬
‫מהר.‬
‫חנה.‬
‫אני חולה מדי. אני רוצה ללכת לשירותים.‬
‫כולן משתתפות. גם את.‬
‫מה אנה הייתה עושה?‬
‫"אני כל כך שמחה‬
‫כל כך שמחה‬
‫אנה, אני באה‬
‫יש לי פרצוף מכוער‬
‫יש לי פרצוף מכוער"‬
‫אנחנו נוסעים לשווייץ.‬ ‫-אנחנו נוסעים לסקי בשווייץ.‬
‫ועכשיו?‬
‫אבא? חנה תהתה מה המשמעות‬ ‫של "יו דה פי דה פו". נכון?‬
‫כן. ואנה תהתה מתי נשחק שוב מחבואים.‬
‫ובכן…‬
‫בפעם הבאה.‬ ‫-אתה כל הזמן אומר את זה. מה זאת אומרת?‬
‫למה את עומדת שם?‬ ‫-מתי נוסעים לשווייץ?‬
‫כן, בהקדם האפשרי.‬ ‫-מה אתה עושה?‬
‫חשבתי ששמעתי משהו.‬
‫שמעת משהו?‬ ‫-מי?‬
‫את.‬ ‫-אני?‬
‫לא, אלפרד.‬
‫אבא מתנהג כל כך שונה בזמן האחרון.‬ ‫כל כך מוזר.‬
‫אנה?‬
‫כן?‬ ‫-אני צריך לאסוף משהו מהבית.‬
‫אל תפתחי את הדלת אם הפעמון מצלצל.‬ ‫ממילא אף אחד לא מגיע הנה בימי ראשון.‬
‫וגם אל תשתמשי בטלפון.‬ ‫-כן, אבא.‬
‫כי ליהודים אסור להשתמש בטלפון ואסור לנו…‬
‫אל תלכי אל המחבוא. את מבטיחה?‬
‫איזה מחבוא?‬ ‫-אנה, די עם המשחקים. ברצינות.‬
‫אנה, תסתכלי עליי.‬
‫לא, אבא. וגם לא נציץ מהחלון.‬
‫הנלי, תוכלי להשגיח על הילדה הקטנה הזאת?‬
‫קדימה, בואי נעשה שיחת טלפון.‬
‫שלום, מדברת גברת יאנסן.‬ ‫-שלום, גברתי, מדברת אנה.‬
‫אפשר לדבר עם אלפרד, בבקשה?‬ ‫-אנה.‬
‫היי אלפרד, זאת אנה.‬ ‫תהיתי אם תרצה לצאת עם חנה?‬
‫כי חנה ממש רוצה להתנשק איתך.‬
‫אלפרד?‬
‫אין אלפרד במספר הזה. מי זאת? הלו?‬
‫קניקל.‬
‫תגידי, "תודה, חנה".‬
‫תודה, חנה.‬
‫זה בסדר.‬
‫כבר הלכתי.‬
‫חנה.‬
‫גברת אווה רוצה לראות שוב ילדים.‬
‫את הילדים שלה.‬
‫היא הצילה חיים. בבית.‬
‫היא הצילה אותי. את החיים שלי. ואחרים.‬
‫לכן את צריכה לכבד את הגברת.‬
‫לכבד את גברת אווה מאוד.‬
‫את עוזבת מחר.‬
‫מחליפים אותך.‬
‫יש לך את אבא.‬
‫יש לך את גבי.‬
‫לנו אין.‬
‫לי אין.‬
‫את תכבדי יותר את הגברת.‬
‫אנה.‬
‫שלום?‬
‫אנה.‬ ‫-יש לך אוכל?‬
‫יש שם מישהו?‬
‫שלום?‬ ‫-אנה? אנה, זאת את?‬
‫לא, אני לא אנה.‬
‫את מחפשת את אנה?‬
‫כן, אנה פרנק.‬
‫אנה מדברת הרבה.‬ ‫היא כנראה הכי דברנית ביניכם.‬
‫יש לה גם אחות, מרגוט. עם משקפיים עגולים.‬
‫לאנה יש שיער שחור יפה.‬ ‫-שיער?‬
‫יש לכם שיער?‬ ‫-כן.‬
‫אין לנו כלום.‬
‫אם אנה שם, תוכלי למסור לה‬ ‫שאני אחזור לכאן הלילה? כן?‬
‫כי אני עוזבת מחר. בסדר?‬
‫שלום?‬
‫לא רצית עשרה ילדים?‬ ‫-אני רוצה להיות אחות.‬
‫אבל את לא מסוגלת לראות דם.‬
‫אני בטוח אתרגל לזה.‬ ‫ולא כל המטופלים מדממים.‬
‫אבל ברגע שתלדי את הילד הראשון שלך,‬ ‫את תקבלי את החיים של אמא שלך.‬
‫ומה את רוצה להיות?‬
‫כוכבת קולנוע, סופרת?‬
‫אני רוצה…‬
‫לצאת אל העולם.‬
‫למה שלא תצטרפי אליי?‬
‫עיתונאים, תכתבו את זה.‬
‫לעולם לא נהפוך להיות‬ ‫כמו האמהות הצפויות והמשעממות האלה.‬
‫בואי, שנרקוד?‬
‫את תהיי בתפקיד הגבר, ככה.‬
‫ואז תלחשי לי באוזן,‬
‫"יקירתי, יש לי הפתעה בשבילך".‬
‫ואז תפלי על הברכיים ותציעי לי נישואים.‬
‫איפה הטבעת?‬ ‫-איזו טבעת?‬
‫זאת שענדת בשיעור.‬
‫אני שומרת אותה לאהבה האמיתית שלי.‬ ‫-אל תהיי מחרבת מסיבות.‬
‫אני לא האהבה האמיתית שלך?‬
‫אהבה אמיתית היא לנצח.‬
‫ורק אם תדעי אהבה אמיתית‬
‫תוכלי להיות מאושרת באמת.‬
‫שלום?‬
‫יש שם מישהו?‬ ‫-"כן", אומר הגנב, "אני כאן".‬
‫היי? לא היה כאן ריק לגמרי?‬
‫כן.‬
‫מכונת תפירה?‬
‫של אמא.‬
‫מה היא עושה כאן?‬
‫אולי היא מקולקלת או משהו.‬
‫תמונת ארוחת הבוקר שלנו.‬
‫מה זה?‬ ‫-זה משמש להכנת ריבה.‬
‫לאבא יש פתאום גם דייר, מר…‬
‫גולדשמידט או משהו כזה.‬
‫עכשיו אני צריכה לישון בחדר אחד עם מרגוט.‬ ‫באמת, אני נחנקת.‬
‫היי. מרגוט חיפשה את זה לפני כמה ימים.‬
‫יפהפה, נכון?‬
‫כן.‬
‫הוקוס פוקוס…‬
‫ו…‬
‫טה דה.‬
‫מרגוט לימדה אותי את זה.‬
‫אני רוצה להרגיש כאלה אמיתיים.‬ ‫-אנה, תשתלטי על עצמך.‬
‫תשתלטי את על עצמך, הנלי.‬ ‫גם לך יגדלו שדיים.‬
‫הנלי? בואי הנה.‬
‫הנלי?‬
‫תראי.‬
‫אנה, תניחי את הספר הזה.‬ ‫-ככה נשים נראות מבפנים.‬
‫תראי, חנה.‬
‫מה זה, חנה?‬
‫אנה, די.‬ ‫-מה זה?‬
‫כזה גדול.‬
‫תסתכלי.‬ ‫-אני לא אוהבת את זה.‬
‫את לא רוצה להיות אחות?‬ ‫-זה שונה.‬
‫המטופלים שלך גם לא מתפשטים?‬
‫פשוט תסתכלי.‬ ‫-אני לא אוהבת את זה.‬
‫תסתכלי.‬ ‫-אני לא אוהבת את זה.‬
‫פשוט תסתכלי.‬
‫תסתכלי.‬ ‫-די.‬
‫די!‬
‫פשוט תפסיקי. אני מבקשת ממך להפסיק.‬ ‫למה את לא מפסיקה?‬
‫אלוהים. אני שונאת אותך.‬
‫הנלי. הנלי, חכי. תחזרי.‬
‫קדימה, החוצה, קדימה.‬ ‫-המעילים.‬
‫רק תן לי…‬ ‫-תעלו. עכשיו. קדימה.‬
‫עוד מזוודה.‬ ‫-גברתי, מהר יותר.‬
‫נמאס לי. היי.‬
‫המזוודה שלי.‬
‫גם את. היי.‬ ‫-לא.‬
‫לא לעצור.‬
‫אני עדיין צריכה את המזוודה שלי.‬
‫הילדים שלי.‬ ‫-הנה.‬
‫קדימה, תעלי.‬
‫היי. לעזאזל.‬
‫נמאס לי. יהודים מטונפים.‬
‫אבא, האנשים שבצד השני של הרחוב…‬
‫תן לי את המזוודות שלי.‬
‫יהודיה מטונפת.‬ ‫-אבא.‬
‫יש עוד מזוודות.‬ ‫-הם לא יבואו לקחת אותנו.‬
‫אמא בהיריון. אסור להם.‬
‫אל תפחדי, מתוקה.‬
‫יש לי אישורים, בסדר?‬
‫אמא זקוקה לך.‬
‫אמא, ה…‬
‫אמא, האנשים שבצד השני של הרחוב…‬ ‫-כן, יקירתי.‬
‫אנחנו מוכרחים להאמין.‬
‫אמא, אני יכולה לשאול משהו?‬
‫כמובן, יקירתי.‬
‫איך התינוק שלך הגיע לבטן שלך?‬
‫האלוהים היקר שלנו, יקירתי, קובע את גורלנו.‬
‫אנה אומרת שלאלוהים אין קשר לזה.‬
‫אלוהים יודע הכול,‬ ‫אבל אנה יודעת הכול טוב יותר.‬
‫אנה טיפשה.‬
‫רבתן?‬
‫כלבה מטומטמת.‬
‫היא או את?‬
‫אני שונאת אותה.‬
‫לא באמת, אבל…‬ ‫-מעולם לא ראיתי אתכן בנפרד.‬
‫תמיד ביחד.‬
‫אני אלך.‬
‫כולם נכנסים למקלט נגד פצצות. חוץ מאיתנו.‬
‫קבעת פגישה אצל אנה?‬ ‫-אני לא צריכה לקבוע פגישה. ואת?‬
‫זה נכון?‬ ‫-מה?‬
‫שאת לא מעזה להתנשק.‬ ‫-אני המנשקת הכי טובה שיש.‬
‫שלום, מר גולדשמידט?‬
‫האמת שבאתי לראות את אנה.‬
‫אל תמהרו, הם אינם.‬
‫הם נלקחו?‬ ‫-הם נסעו למשפחה בשווייץ.‬
‫באמת?‬
‫אבל יכולתי להצטרף.‬
‫הם שכחו גם אותך?‬
‫לא, מורטז'ה ישהה במקום אחר. נכון, מורטז'ה?‬
‫אבל אנה יכולה לחיות בלי מור.‬
‫מר חאודסמיט, הגיע מכתב בשבילי?‬
‫לא.‬ ‫-ובשבילי?‬
‫אבל הייתי אמורה להצטרף.‬ ‫לעשות סקי בשלג אמיתי.‬
‫למה היא לא לקחה את מעיל החורף שלה?‬
‫כי היא לא מספרת לך הכול.‬
‫היי, היומן של אנה לא כאן.‬
‫תראי.‬
‫אחות קטנה.‬
‫מה את יודעת על זה?‬
‫זה מרושע.‬
‫הם עזבו לשווייץ.‬
‫באמת, הם הלכו כולם. בלעדיי.‬
‫היא הבטיחה.‬
‫יקירתי. אנה בוודאי תכתוב לך מכתב‬ ‫אחרי שהם יגיעו.‬
‫אבל היא הבטיחה, אמא.‬ ‫לא הייתי צריכה לעזוב בכעס אתמול.‬
‫לא, לא היית צריכה לצאת החוצה בכלל.‬
‫אבל היא החברה הכי טובה שלי.‬
‫מתוקה, יהיה בסדר. תאמיני בחברות שלכן.‬
‫את החברה הכי טובה שלה או לא?‬
‫תאמיני באלוהים.‬ ‫רק הוא יודע מה הגורל צופן לנו.‬
‫בשביל אמא שלך.‬
‫אמא. אמא, אני הולכת לכתוב לאנה. מה הכתובת?‬
‫חמש דקות לארוז את המזוודות שלכם.‬
‫תפתחו את הדלת. עכשיו.‬ ‫-אבא!‬
‫תארזו את המזוודות שלכם.‬
‫חנה, תפתחי את הדלת.‬ ‫מהר, לפני שהם ישברו אותה בבעיטה.‬
‫הנס.‬
‫תארוז את המזוודה שלך. חמש דקות.‬ ‫-אדוני, תקשיב…‬
‫אדוני, תקשיב…‬
‫אז, ילדה טובה. נכון?‬
‫מה שמך?‬
‫חנה גוסלר.‬ ‫-שם גרמני יפהפה.‬
‫אמא ואבא שלך החביאו כאן משהו?‬
‫בבקשה, אדוני, יש לי מכתב.‬
‫אבא, אולי כדאי שתאמר משהו על הצהבת שלך?‬
‫אשתי בהיריון מתקדם. אנחנו לא יכולים לנסוע.‬
‫קדימה.‬
‫בוא. היא באמת בהיריון.‬
‫אבא, מה אתה רואה?‬
‫שום דבר.‬
‫הם יחזרו לקחת אותנו?‬ ‫-לא.‬
‫אנחנו ברשימה.‬ ‫ברגע שיהיו לנו דרכונים, נוכל לעזוב.‬
‫כן, ואני אסע לשווייץ.‬
‫לא, אנחנו נשאר יחד כמשפחה. את מבינה?‬
‫תקראו לרופא.‬
‫אסור לנו.‬
‫תקשיבי, אני צריך להישאר עם גבי ועם אמא.‬
‫תקראי לרופא, בסדר?‬ ‫-זה אסור.‬
‫אנחנו צריכים רופא. את מבינה?‬
‫הלילה זהה ליום.‬ ‫תדליקי את האור רק כשאת מוכרחה. בסדר?‬
‫תסתובבי.‬
‫תסתובבי. יד.‬
‫בסדר.‬
‫לכי. מהר.‬
‫מהר, בבקשה.‬
‫עופי מכאן.‬
‫עופי מכאן, ראציה.‬
‫הגשר. אבא…‬
‫הגרמנים…‬
‫כתבתי שני מכתבים היום.‬
‫אחד לאמא בגן עדן ואחד לאנה בשווייץ.‬
‫אני מתגעגעת לאמא.‬
‫ואני מתגעגעת לאנה.‬
‫פתחו את הדלת. כל היהודים לצאת.‬ ‫פתחו את הדלת.‬
‫פתחו את הדלת. פתחו את הדלת עכשיו.‬
‫עכשיו. החוצה.‬
‫יהודים, צאו החוצה. עכשיו.‬
‫שלום?‬
‫אנה.‬
‫אנה?‬
‫הנלי?‬
‫הנלי, זאת את?‬
‫הנלי?‬
‫אנה?‬
‫הנלי?‬
‫מה את עושה כאן?‬
‫לא היית בשווייץ?‬ ‫-לא.‬
‫במחבוא.‬
‫גם אנחנו היינו אמורים לנסוע, אבל עם גבי‬ ‫והתינוק החדש, זה היה בלתי אפשרי.‬
‫מה שלום התינוק? יש לך אח או אחות קטנים?‬
‫הנלי?‬
‫הנלי, את עדיין שם?‬
‫מרגוט ואני לגמרי לבד.‬
‫אני חייבת ללכת.‬
‫התגעגעתי אלייך כל כך, הנלי גוסלר.‬
‫אלוהים יעזור לנו.‬ ‫-רגע.‬
‫מתי הוא מתכוון לעשות את זה?‬ ‫תקשיבי, מרגוט ואני…‬
‫מאוד חולות ו…‬
‫לא אכלנו שום דבר ימים שלמים ולא שתינו ו…‬
‫ואומרים שהולכים להעביר אותנו, אבל…‬
‫יש לכם אוכל? את יכולה בבקשה להביא אוכל?‬
‫אני חייבת ללכת עכשיו.‬
‫אנחנו כל כך רעבים‬ ‫ואנחנו לא מקבלים כלום, חנה.‬
‫לא, אבל אנה…‬ ‫-מחר, נכון? מחר.‬
‫אנה.‬
‫מחר מחליפים אותנו.‬
‫מה אני הייתי עושה?‬
‫דליה, אני צריכה ללכת לאבא שלי, עכשיו.‬
‫חכי. מחליפים אתכם. לכי לארוז.‬
‫זה בשבילך. הכול.‬
‫אם תביאי אותי לאבא שלי.‬ ‫אני צריכה ללכת לאבא שלי, עכשיו.‬
‫חכי.‬ ‫-לא.‬
‫הנה. אם תביאי אותי לאבא שלי.‬
‫אני חייבת לראות את אבא שלי.‬
‫תארזי.‬ ‫-אני אקרע את כולם.‬
‫אני חייבת לראות את אבא שלי.‬
‫זה כל מה שיש לי.‬
‫אני חייבת לראות את אבא שלי.‬
‫את יודעת מה היא אומרת?‬ ‫היא אומרת, "את משוגעת".‬
‫את אורזת לקראת ההחלפה.‬ ‫אם אני אלך, גם אני משוגעת.‬
‫את חושבת שאני משוגעת?‬
‫לא לזוז.‬ ‫-בבקשה. היא חולה.‬
‫גברת יפה.‬
‫הלילה, מסיבה גדולה.‬
‫תבואי גם.‬ ‫-טוב.‬
‫פתח את השער.‬ ‫-כן.‬
‫תן להן לעבור.‬
‫זוזו הצידה. מהר.‬
‫מהר, תביאו אותו לכאן.‬
‫מה קרה? תביאו אותו, מהר. לאחור. מהר.‬
‫אבא, תקשיב. אנה נמצאת במחנה שלידנו.‬
‫יחד עם מרגוט. אני…‬ ‫-מה את עושה כאן?‬
‫אני חייבת להביא להם אוכל הלילה.‬ ‫אנחנו לא יכולים להישאר?‬
‫לא.‬
‫יש לנו רק הזדמנות אחת.‬ ‫אנחנו חייבים ללכת היום.‬
‫בקרוב ישחררו אותנו.‬
‫מי אמר את זה?‬
‫אנה. בקרוב ישחררו אותנו.‬
‫אף אחד לא יודע מה יקרה.‬
‫אבל אנה ומרגוט…‬
‫אני הולכת לאנה.‬
‫מי שעונה לאבא שלו…‬ ‫-כן, אני עונה לך הפעם.‬
‫אני לא באה. אני הולכת לאנה.‬
‫אל תהיי ילדה טיפשה.‬
‫בואי.‬
‫לא. גבי, תישארי עם אבא, בסדר?‬ ‫תישארי כמו ילדה טובה עם אבא, טוב? כן?‬
‫בקרוב תעזבו.‬
‫בקרוב את תעזבי.‬
‫אנה היא החברה הכי טובה שלי.‬
‫קדימה, תיכנסו פנימה, מהר יותר.‬
‫תני לי.‬ ‫-לא.‬
‫את החבילה. תני לי.‬ ‫-לא.‬
‫תני לי.‬ ‫-לא.‬
‫לא.‬
‫אוכל זה רק בשביל החלשים.‬
‫לא, הוא בשביל אנה.‬ ‫-אנה? מי זאת אנה? איזו אנה?‬
‫אנה היא החלשה מכולם.‬ ‫ואני הולכת להביא לה אוכל הלילה.‬
‫לא, את עוזבת היום. עם אבא וגבי. בהחלפה.‬
‫לא. אני הולכת לתת לאנה אוכל.‬
‫לא. זה מסוכן בשבילנו. בשביל כל הנשים.‬
‫אני לא נוטשת את אנה. אסור לי. לא עוד.‬
‫היא החברה הכי טובה שלי. אני חייבת ללכת.‬
‫מאוחר יותר זה מאוחר מדי.‬
‫אני אומרת,‬ ‫"לכי להציל את החברה הכי טובה שלך".‬
‫ומה היא אמרה?‬
‫לכי, חנה. לכי לחברה שלך.‬
‫אנה?‬ ‫-שלום?‬
‫איפה אנה?‬ ‫-כאן.‬
‫אנה.‬
‫הנלי?‬ ‫-אנה.‬
‫חנה, מהר.‬ ‫-יש לך אוכל?‬
‫אני כאן.‬ ‫-זה הצליח. הנה זה מגיע.‬
‫אנה?‬
‫לא.‬
‫הנלי?‬ ‫-אני חייבת ללכת.‬
‫היא דחפה אותי‬ ‫והיא לא מוכנה להחזיר לי את זה.‬
‫אני חייבת ללכת.‬ ‫-בבקשה, את יכולה לחזור מחר?‬
‫רגע, אנה. רגע.‬
‫הנלי?‬
‫חנה? בואי.‬
‫מהר.‬
‫הוא היה חלש מדי בשביל הנסיעה.‬ ‫אבל הוא התעקש לראות אותך.‬
‫הוא היה הרבה יותר מדי חלש.‬
‫אבא, אני כאן.‬
‫אבא?‬
‫תתעורר.‬
‫גבי, אבא עייף מאוד.‬
‫אבא הולך לישון.‬
‫תגידי, "ביי, אבא".‬
‫לא.‬
‫תגידי, "לילה טוב, אבא".‬
‫אנה?‬
‫חנה.‬
‫אנה.‬
‫פריץ. פריץ, יקירי.‬
‫תרקוד איתי.‬
‫את כאן באמצע הלילה? נפלא.‬
‫מכוערת כתמיד.‬
‫איפה השדיים שלך?‬
‫אלה לא שקיות תה.‬
‫אנה.‬
‫הנלי? את כאן.‬ ‫-אנה.‬
‫אנה, אני רואה אותך.‬
‫היי, חנה אליזבת.‬
‫היי, אנה פרנק.‬
‫השיער שלי…‬ ‫-הוא נראה טוב.‬
‫בקרוב ישחררו אותנו.‬
‫את עדיין מתכוונת לטייל בעולם?‬
‫כן.‬
‫את עדיין מתכוונת להפוך לאחות?‬ ‫-מה את חושבת?‬
‫אני חושבת…‬
‫אני חושבת שאת צריכה לעשות מה שמשמח אותך.‬
‫אז אם זה…‬
‫לא.‬ ‫-להיות אחות, אז…‬
‫אני באה איתך.‬
‫הטבעת שלך.‬
‫לחיים.‬
‫ממני אלייך?‬
‫אני לא רוצה ללכת מכאן בחיים.‬
‫כן. קודם להוליווד, לדעתי.‬
‫מה אם לא נמצא שם כלום חוץ מכוכבי קולנוע?‬
‫אז פשוט נלך למקום אחר. לפריז.‬
‫הרבה יותר רחוק.‬ ‫-הודו.‬
‫או סין.‬ ‫-סין?‬
‫- זמן קצר לאחר פגישתה של חנה עם אנה‬ ‫הנאצים נמלטים. -‬
‫- כל מי שעדיין מסוגל ללכת, חייב לבוא. -‬
‫- חנה לא ראתה את אנה שוב. -‬
‫- אנה ומרגוט מתו זמן קצר לפני השחרור. -‬
‫- חנה הפכה לאחות בפלשתינה. -‬
‫- אבל במחשבותיה,‬ ‫היא עדיין מטיילת בעולם בכל יום. עם אנה. -‬
‫- הן הבטיחו זו לזו להביט בדובה הקטנה‬ ‫בכל לילה. -‬
‫- וחנה עדיין עושה זאת. -‬
‫- יחד, לחנה ולגבי נולדו שבעה ילדים, -‬
‫- שלושים ושמונה נכדים ו-27 נינים. -‬
‫- הן אומרות שזאת הנקמה שלהן בהיטלר. -‬
‫- אנה הפכה להיות מה שרצתה,‬ ‫מפורסמת בכל העולם. -‬
‫- וחנה יודעת שלזמן מה‬ ‫הן היו מאושרות באמת. -‬
‫- בשביל חנה, אנה תמיד נשארה‬ ‫החברה הכי טובה שלה. -‬
‫- אנה ומרגוט התחבאו במחבוא‬ ‫בשישה ביולי, 1942 -‬
‫- והתגלו בארבעה באוגוסט, 1944. -‬
‫- מאוקטובר 1944 ואילך,‬ ‫הן היו במחנה הריכוז ברגן-בלזן, -‬
‫- שם הורעבו. -‬
‫- מפברואר 1944 ואילך,‬ ‫חנה וגבי היו במחנה ההחלפה -‬
‫- לשבויי מלחמה גרמניים בברגן-בלזן. -‬
‫- המצב שם לא היה רע כמו המצב באזור‬ ‫שבו אנה ומרגוט מתו ממש לפני השחרור. -‬
‫תרגום כתוביות: גיא הילדסהימר‬