TŠEMPION
BORIS SAAVUTAS
PETIS
SOHILAPS
PANKROTIS
VALETAJA
Kes on Boris Becker?
Boris Becker on laps,
kelle ees on tuleleek.
Ja ta surgib seda, et näha, kas saab põletada või mitte.
Või midagi sellist.
Kas Boris Becker läheb vangi või näeme...
Nagu näete, tuntakse selle juhtumi vastu huvi kogu Euroopas.
Kohtus maaliti pilt
mehest, kel pole hiilgavast spordikarjäärist midagi ette näidata,
mehest, kelle finantsides valitseb kaos ja kelle maine on hävinud.
Kohtuotsuse ettelugemise ootamine on kurnav olnud.
Karistus määratakse kahe päeva pärast. Väga raske.
Olen omadega põhjas.
Ma ei tea, mida sellest arvata.
Võtan selle vastu.
Ma ei kavatse end peita või põgeneda või...
Aktsepteerin mis tahes karistuse.
On kolmapäeva pärastlõuna. Reedel tean, mis mu elust edasi saab.
- Boris! - Boris!
REEDE 29. APRILL 2022
Boris, vaata siia!
- Boris. - Olete enesekindel, Boris?
Tahate fännidele midagi öelda? Mis teil mõttes on?
Tahate enne sisenemist midagi öelda?
Kohtus näeme.
Becker võttis kohtuotsuse vastu
tulipunase näoga, kuid eriliste emotsioonideta, nagu tavaliselt.
Ta vaatas enda ette ja mulle tundub...
Ta ei saa kunagi päris raha teenida ega tööle minna...
Boris Beckeri varandus läks raisku ebaõnnestunud finantsjuhtimise tõttu.
Talle määrati kahe ja poole aastane vanglakaristus.
On üks koht maailmas, mida armastan ja koduks nimetan: Wimbledon.
1985. A WIMBLEDONI FINAAL
Mulle öeldi, et mu vastane,
Kevin Curren,
istub alati esimesele toolile.
Mu treener ütles: „Sa lähed esimesena välja, kindlalt, ja istud esimesele.“
Kevin oli selge favoriit. Ma mõtlesin: „Ta paistab närviline.“
Mõtlesin, et kui võidan mündiviske, valin servimise,
sest tahtsin teha esimese löögi.
Võitsin oma servimise geimi ja murdsin ta.
Boris Becker ei ole üldse närvis.
Geim ja esimene sett Beckerile.
Olukord muutub. Kevin haarab aina enam kontrolli.
Ma kaotan järje.
Kuid naasen ja võidan tema geimi.
Beckeri geim.
Emotsionaalselt on ta nüüd ärritunud.
Settpall.
Geim Beckerile.
Neljandas setis võitsin esimese geimi. Istusin
ja mõtlesin: „Pean nüüd vaid servi võitma.“
Olen närvis.
Püüan palli visata. Pall ei tule käe küljest lahti.
Justkui liimitud. Kinni.
Topeltviga. Rahvas ütles: „Uuh!“
0 : 15.
Läheb, Boris!
Niisiis, matšpall. Mõtlen endamisi... „Palun. Lihtsalt, jumal,
anna mulle veel üks serv.“
„Vajan veel ühte servi.“
34 AASTAT HILJEM
Boris Becker, alustame algusest. Kas sa oled pankrotis?
Kuidas saab meistritiitlite omanik,
nii edukas inimene, end sellisest olukorrast leida?
Kolmekordne Wimbledoni võitja Boris Becker peab täna Londonis kohtu ees seisma.
Hommikust.
Nende nimel mängitaksegi.
Pööra ümber.
See on see kuulus luuletus. „If“ Rudyard Kiplingult.
Siin ootame enne keskväljakule minemist.
Vaatame üles ja väike närv tuleb sisse.
„KUI SEISAD SILMITSI TRIUMFI JA KATASTROOFIGA
NING KOHTLED NEID PETISEID ÜHTEMOODI“
Teate, paljud sportlased, me usume, et karjääri jooksul tekkinud
sissetulek jätkub ka pärast seda.
Jah, süüdistan ennast.
- Olgu. - Aitäh.
Äratus tuli väga hilja.
Ma usun, et asjad juhtuvad põhjusega.
Kuid mis on põhjus? Mida ma tegin? Kuidas ma selle ära teenisin?
Ja ma... teate, jällegi... Ma pole...
Ma pole inimene, kes kaamera ees nutaks
ja ma pole hädaldaja.
Ma aktsepteerin kõike, mis tuleb.
Aga see on raske.
On väga keeruline mõista, miks.
Tean, et ühel päeval saan teada. Praegu ma ei tea, miks.
Just nii! Tegi ära.
Meistritiitel...
kuulub Beckerile!
Siin ta on. Palju õnne, tšempion!
Suur tänu.
Mis tunded sind valdavad?
Olen kui unenäos,
arvan, et mul lasub nüüd mängu ees suur vastutus,
sest minu vanuselt Wimbledon võita...
see on eriline sündmus.
Kas meistritiitlit on varem põlvili võidetud?
Ma ei tea.
Kui keegi oleks kahe nädala eest öelnud,
et lahkud siit Wimbledoni võitjana,
mida sa vastanud oleksid?
Et ta on loll.
Ja Lääne-Saksamaal rõõmustatakse Beckeri võidu üle.
President saatis talle mängu lõppedes kohe õnnitlused.
Ja Beckeri kodulinnas, Heidelbergi lähedal,
vaatasid sugulased, kes ei saanud Wimbledoni minna, finaali telerist.
Siis tuli Becker koju.
Ja linnarahvas mahtus vaevu Leimeni kitsastele tänavatele ära.
Palun tervitage Boris Beckerit.
- Palju õnne! - Suur tänu.
- Boom Boom! - See oli...
- See pole mu nimi. - Jah, võtame
kohe teemaks. Tahtsin sellest hiljem rääkida, aga see juhtus,
- isegi Sports Illustratedi kaanel. - Jah.
„Beebibuumer ja Boom Boom Becker.“
Kui sündisin, pani ema mulle nimeks Boris, mitte Boom Boom,
ja see...
see ei meeldi mulle.
Kas oled tundnud, et noored neiud...
tutvud rohkemate noorte neidudega, kui enne, nelja-viie kuu eest?
Pärast Wimbledoni on tüdrukuid rohkem kui varem.
Rohkem? Jah.
ESIMENE OSA: TRIUMF
BECKERI VÕIDUKÄIK POISS-KUNINGAS
BECKERI PEAVÕIT
BORIS JÄÄB PEALE
17-AASTANE TŠEMPION
BORIS TEGI REKORDI
17-AASTASEST LÄÄNE-SAKSLASEST
SAI NOORIM MEESTE ÜKSIKMÄNGU TŠEMPION
VÕIDUGA KEVIN CURRENI ÜLE
Tennisemängu viimane skoor ütleb palju.
Kaotajast oldi lihtsalt üle.
Võitja polnud kahe esimese seti ajal päris tema ise,
kuid sai siis hoo sisse ja võitis vaevata.
Numbrite taga on lugu, kuidas punkte võideti ja miks.
Mitte vaid löödud löökide ja mööda lastud lendpallide vaid ka meele muutmise kohta.
Millal mängida ettevaatlikult ja millal läbi murda.
Enesekindlus hääbub ja seejärel naaseb. Miks?
Hirm kaotamise ees või erilist sorti enesepettus?
Kuidas suurepärased mängijad veenavad end, et suudavad võita,
hoolimata kehvast tõenäosusest?
Seda skoor ei paljasta.
BORIS HÄVITAJA VÕTAB MU LAPSED
Skoor on vaid pealkiri.
BORIS BECKER EI LEIDNUD KOHTUS SÕNU
On ta peal või all?
VALETAJA BORIS
On ta võitja või kaotaja?
RAHATU KOLMEKORDNE TŠEMPION LÄHEB VANGI
OTSE TÜRMI
Beckeri puhul jäi päris lugu eriti pealkirjade varju.
Rääkisin Beckeriga kahel eri ajahetkel.
Esmalt 2019. aastal, juriidiliste probleemide alguses...
Jah.
...ja uuesti 2022. aastal, kolm päeva enne ta vangistust.
Hilisem vestlus tiirles ajaküsimuse ümber.
Selle ümber, et tulevik oli teadmata ja et minevik kummitas olevikku.
Boris, kui saaksid rääkida noorema endaga, mida ütleksid?
Huvitav, et seda küsid, sest
eelmisel nädalal tuli mu vanim poeg kohtuprotsessi ajal
ja küsis: „Kui tagantjärele mõelda,
isa, mida sa õppisid?“
Ütlesin: „Poeg, oma juraga tuleb ise tegeleda.“
Kui palju mänedžer Ion Tiriac Boris Beckeriga teenib?
- Mitte piisavalt. Ei. - Mitte piisavalt?
BECKERI MÄNEDŽER
Mu mänedžer oli Ion Tiriac.
Olin 15-aastasena Monte Carlos juunioride turniiril.
Ja peatreeneri nimi oli Günther Bosch...
BECKERI TREENER
...ta on pärit Rumeeniast. Ja Bosch ja Tiriac olid lapsepõlvesõbrad.
Günther ütles Ionile: „Meil on üks noor ja hull Sakslane. Vaata ta üle.“
Kohtusin temaga.
Huvitav.
Veidi pontsakas.
Ion Tiriac kandis suuri hirmsaid vuntse.
Ta oli Guillermo Vilase treener ja ma olin ärevil.
Vilas.
Annet ei olnud tal üldse.
Aga töövõime oli tohutu.
Ta oli aegade parim mängija, arvestades, mis oli tulemas ja mis minemas.
Ja Boris Becker tegi tol ajal
seda, mida oli tarvis.
Mind kutsuti Hamburgi treeningnädalale koos Guillermo Vilasega.
Vilas oli tennises kõige töökam mängija.
Tiriac tahtis näha, kui palju ma kannatan.
Kuidas seal läks?
Olin valudes pärast paari...
Ta oli savist üleni punane, see oli tal silmis, ta veritses.
Väga huvitav kutt.
Ta töötab nagu marutõbine peaaegu õlanihestuseni.
Boris on noor mees, kes on väga sihikindel
ning arvan, et ta on ehk kõige töökam sportlane, keda kohanud olen.
Nautisin seda. Nautisin mängu. Nautisin trenni.
Ja kõige enam nautisin võitmist.
- Võitsin esimese turniiri kuueselt. - Kuueaastaselt?
Kuueaastaselt.
Mäletan, et hoidsin kuueaastaselt väikest trofeed.
Ma ei tea, aga see oli kindlasti väga väike.
Rainer Martinelli ja Boris Beckeri võitlus esikoha nimel.
- Geim, sett, matš... - Jah!
Mõtle. Seitsme aasta eest oli siin Borg. Soovin, et sind saadaks samasugune edu.
Õnn kaasa!
Boris, tule siia.
Kui võidad midagi kuueselt
ja siis midagi seitsmeselt ja kaheksaselt, siis võtad treeneri
ja mängid aina rohkem tennist.
- Kui vanad te olete? - Üksteist.
Kellele suurel turniiril pöialt hoiate?
Borgile!
- Borg on lemmik? - Jah.
Mu kangelane lapsena oli Björn Borg.
Ta oli mu lemmik. Olin fänn. Tahtsin tema moodi olla.
Ma ei anna kunagi alla.
Pole tähtis, mis skoor on, matš lõpeb alles viimase punktiga.
Viieaastaselt tennist mängides soovid võita.
Selleks treenidki.
See ongi su elu eesmärk.
Björn Borgi vaadates ütlesin:
„Pean mängima sarnaselt.“
Ainus oluline turniir, mida telerist näidati, oli Wimbledon.
Kui ta mängis kuulsas finaalis 1980. aastal,
istus noor Boris vanematega Lääne-Saksamaal
ja vaatas seda matši telerist.
Aga teatud tasemele jõudes
on selge, et mäng muutub mentaalsemaks. Tõeline lahing.
Jah, kummalegi kaks setti.
Kui kaotasin neljandas setis otsustava geimi,
arvasin, et kaotan selle matši, sest olin nii väsinud.
Täiesti uskumatu.
Ja mida Borg küll mõelda võib?
Mõtlesin, et võidan.
Mu tahe oli tol hetkel tohutu.
Otsustav punkt.
Aga paistis, et ta leidis uut jõudu.
Tšempion!
Olin hämmastuses, et ta võitis.
Me mängisime juuniorturniiridel teeseldes, et oleme Björn Borgid.
Ma ei käitunud tol ajal väljakul hästi.
Ma sain vihaseks. Ja siis lõhkusin reketeid.
Nii et mu karistus oli alati, pärast kolmetunnist trenni,
mängida veel tund aega Steffi Grafiga.
Saksamaa kahte parimat tennisemängijat lahutas
vaid 16 kilomeetrit.
STEFFI GRAF 22 SUURT SLÄMMI
12-aastasena olin alla 14-aastaste seas parim.
14-aastasena hakkasin mängima meestega
ja minust sai 14-aastasena Saksamaa siseväljakute meister.
Tol ajal eksisteeris tennises vaid kolm tõsiseltvõetavat mänedžeride ettevõtet.
Nad tulid kõik mu isa jutule.
Mark McCormack pakkus kiiresti raha, Donald Dell samamoodi
ja mu isa arvas, et temast ei peeta lugu ega soovinud oma poega maha müüa,
nii et ta näitas neile viisakalt ust.
Ja Tiriac ei rääkinudki rahast.
Ta ütles: „Teil on väga andekas poeg. Tahaksin ta enda tiiva alla võtta
ja hoolitseksin tema eest kui oma poja eest.“
Rääkisin ta vanematega.
Väga lihtsad ja tavalised inimesed.
Armsad inimesed. Nad said kõigest aru. Jõudsime kokkuleppele.
Nad jäävad koju ja kui Becker mängib kusagil finaalis...
Kutsun nad mõnikord finaali vaatama. Mulle ei meeldi, kui vanemad on liiga kaasatud.
Mu ema ütleb tänaseni, et see oli ta elu suurim viga,
et ta lubas mul koolist pausi võtta.
Aga mu isa otsustas: „Anname noorele Borisile võimaluse.“
Ja nii saigi minust 16-aastaselt profisportlane.
Ma mängisin võimsalt.
Mu löögid olid alati tugevad ja liikusin füüsiliselt ettepoole.
Agressiivne mäng.
Strateegia polnud liiga keeruline.
Teadsin vaistlikult, et mängin võimsalt.
Olin vastasest võimsam.
Lõpuks väsib vastane ära, mina mitte.
1984. aasta sügisel olin maailma edetabelis võib-olla 100. kohal.
Kaotasin pidevalt esimeses voorus,
septembris ja oktoobris.
Kui kaotad kuus-seitse korda esimeses voorus,
on tennisemängija jaoks seda palju.
Enesekindlus kannatab, eneseusk kannatab.
Ja ma lähen endast välja. Ja Tiriac oli seal.
Ta hakkas nutma.
„Ma ei saa hakkama. Tegin seda ja teen kõike, aga...“
Ma ütlesin: „Boris, kõik on hästi.“
Mõtle järele. Kõik on hästi.
Ütlesin: „Ion, võin minna kas või maailma lõppu,
aga pean vahepeal võitma.“
Minu päästeliin oli alati võitmine.
Ja ta ütles: „Boris, võin garanteerida,
et kui jätkad nii veel kolm kuud,
hakkad võitma suuri asju.“
1985. aasta alguses
võitsin matše maailma parimate mängijate vastu.
Ja tõusin edetabelis 30. kohale.
Pääsesin Itaalia lahtistele.
Jõudsin poolfinaali ja olin maailmas 20. kohal.
Tennise siseringis räägiti:
„See noor sakslane, temas on midagi.“
Inimesed rääkisid Boris Beckerist Saksamaalt.
„Peaksid nägema, kuidas ta tennist mängib.“
1985. aasta veebruaris või märtsis mängisime näidiskohtumisel.
Ta vingus ja kurtis iga kohtuniku otsuse üle.
- Ei! - Viimane hoiatus.
Ja võitsin selle matši üsna lihtsalt,
nii et läksin riietusruumi ja ütlesin:
„Kuule, Boris, võida midagi,
siis võid hakata vinguma,
kuid enne kui võidad... jätame praegu selle jama.“
Aga ma poleks osanud ealeski arvata,
et neli kuud hiljem võidab ta Queen'si ja Wimbledoni.
Queen's oli peamine muruväljaku turniir enne Wimbledoni.
Mängisin finaalis Johan Kriekiga.
JOHAN KRIEKI HÄÄL
Olen finaalis ja mängin Saksamaa koolipoisiga.
Mõtlen: „See saab küll lihtne võit olema.“
Ta oli nii enesekindel. Servis lihtsalt ülikiireid palle.
- Jah! - Geim, sett, matš.
Ta võitis mind finaalis. Ma ei tea, kes seda küsis:
„Hr Kriek, mida te Saksa koolipoisist arvate?“
Ütlesin: „Kui ta nii servib, võidab Wimbledoni.“
Ja seal näete Beckeri vanemaid hullumas.
Palju õnne!
Palju õnne! Tere!
Pääsesid trofeel üsna kuulsate nimede sekka.
Inimesed nagu Laver, Hoad, Sedgman, muidugi, McEnroe
- ja hiljuti Connors. - Jah.
Just nii, seal on nüüd uus nimi.
See on Connorsi ja McEnroe vahel. Ja see on uskumatu.
- 17-aastane. - Jah. Just nii.
- Väga vara, kas pole? - Just nii, jah.
Tunnetasin seda kui hiidlainet. See oli suur laine, mille harjal ma olin.
Ma mängisin normaalselt ja võitsin.
TURNIIRI TREENINGVÄLJAK
Ja nädalal, mis jäi Queen'si ja Wimbledoni vahele,
mängisime paremal treeningväljakul, et kõik saaksid vaadata
ja ma tundsin, et inimesed jälgisid mind ja ma tundsin end hästi.
Pange mind avalikule väljakule ja ma näitan oma mängu.
Ma ei mõelnud võitmisele.
Nautisin väga hetke.
Olin nagu väike poiss mänguasjapoes.
Arvan, et ta suhtus murul mängimisse teisiti.
Keegi ei tea, kuidas murul mängida.
Kõik, kes väidavad, et on muruväljaku spetsialistid,
peavad olema 60ndate Austraaliast. Nemad olid muruväljaku spetsialistid.
Rohkem muruväljakuid maailmas pole.
Ja siis, muidugi, need sööstud.
See oli kõige hullumeelsem.
Murul? Olgu, võib-olla.
Aga ta sööstis nii ka savil.
Mõne palli järele pean sööstma.
Arvan, et see hämmastas mu vastast kõige enam,
milleks punkti võitmise nimel valmis olin.
Tegema midagi, mis on veidi valus.
Aeg.
1985. aastal Wimbledonis
neljas finaalimatš Tim Mayotte'iga, tema juhib kahe setiga...
Väänasin hüppeliigese välja.
Minuga oli kõik.
- Oi jumal. - 30 : 15.
Tim oli ikka tagajoonel.
Kui ta oleks võrgu juures olnud, oleksime kätt surunud, mäng oleks läbi.
Wimbledoni poleks juhtunud.
Ta hakkas loobuma.
Ja ma ütlesin: „Bosch, karju ta peale.“
Nägin silmanurgast, et Bosch ja Tiriac tegid nii.
Äkki ärkasin üles ja kuulsin, et Tiriac ütles:
„Võta aeg maha! Võta aeg maha!“
Kas saaksin kolm minutit, palun?
Ei, väänasin natuke.
Ta võtab aja maha,
vigastuspausi, mis kestab kolm minutit.
Füsioterapeut pidi tulema riietusruumist 14. väljakule.
Vedas, et ta ei mänginud keskväljakul.
Selleks ajaks kui arst jõudis, oli möödas 20 minutit.
John, treeneri jõudmine võttis küll
kauem kui kolm minutit, aga tore, et ta jõudis.
Mu pahkluu oli sinimust, aga sain siiski matši jätkata.
Viisteist minutit hiljem oli kõik teisiti. Ta oli emotsionaalselt hävinud.
Jah, ta surus vaevu mu kätt.
Tormas väljakult minema ja ma ei süüdista teda.
Seejärel pidin kõik ümber korraldama,
sest 30 asemel oli ajakirjanikke 130.
Ja siis hr Ashe, hr Arthur Ashe.
Olgu.
Boris, kas sa oled üllatunud, et oled 17-aastaselt veerandfinaalis?
Jah, kindla peale.
Ja su hüppeliiges?
Jah, mu hüppeliiges pole halvas seisus, aga heas ka mitte.
Kõik räägivad nii noorele inimesele mõjuvast survest.
Sul pole edetabelis asetust, kuigi selliseid on üsna palju.
Jah.
Kas sa tuled survega toime?
Jah, arvan küll. Püüan sellega toime tulla.
Räägime korraks Beckerist.
Kas ta on ühepäevaliblikas või on ta tulnud, et jääda?
Ja kui ta võidaks, oleks ta noorim tšempion
mitte ainult siin vaid kõigil neljal peamisel meistrivõistlusel.
Ma ei usu, et ta on ühepäevaliblikas. Arvan, et tal on annet.
Kui keeruline on noormehel sellises vanuses, ta on 17-aastane,
reaalsustaju säilitada?
Ükski tennisemängija ei suuda reaalsustaju säilitada.
Olemas! Tegi ära.
Meistritiitel...
kuulub Beckerile!
Pärast Wimbledoni viis Tiriac mu Monacosse, kus ma tol ajal elasin.
Ta ütles: „Ei, sa ei lähe oma korterisse. Me läheme vanasse rannahotelli
ja ma selgitan sulle, mis just juhtus.“
Küsisin: „Mis mõttes?“ „Selgitan sulle, mida sa tegid.
Õpetan sind elus õiget valest eristama.“
Mida tähendab see,
et oled esimene sakslane, noorim, asetamata mängija.
Millised ootused on tennisemaailmal, Saksamaal,
maailma meedial.
Selle kohta, et tuleb kombineerida pruunid kingad pruuni vööga,
mitte musta vööga, või kuidas kanda särke, lipse, teate,
kõike avaliku elu tegelaseks olemise kohta,
spordisuperstaariks olemise kohta.
Ta ütles: „Jah, tennis on tore, aga kui väljakult lahkud,
oled nüüd tahetud mees.“
Ma ei teinud midagi. See oli tal endal.
Sel mehel oli karisma. Tal oli kõik olemas.
Ja temast sai ülisuur megastaar.
Boris. Boris.
Mida ütleksid, kui ta läbi tuleks?
Tahaksin sinuga matši mängida.
Oleme Boris Beckeri üle uhked. Ta pani Leimeni kaardile.
Leimen on nüüd kuulus!
Oleme õnnelikud kui kuningad.
Mulle meeldib Boris Becker.
Ta on hea mängija, mulle meeldib ta suhtumine ja ta on noor.
- Ta on sakslane. - Jep.
Jackson ja Madonna, võtke koomale. Siin on uus teismeliste iidol.
Keegi ei osanud paremini kuulsusest tulu lõigata kui Ion Tiriac.
Transilvaanias sündinud mees põgenes perspektiivitult töölt kuullaagritehases,
saades professionaalseks tennise- ja hokimängijaks.
Kui kommunism Rumeenias kokku kukkus,
ostis Tiriac odavalt riigiettevõtteid ja temast sai miljardär.
Ta oli tuntud 500 autost koosneva kogu poolest.
TIRIACI KOGU
Mänedžerina kasutas ta oma äritaju
Boris Beckeri rikastamiseks, kes teenis toetustega miljoneid.
See on Coca-cola!
Võib-olla nad ei tea, et mu tennisevarustus on Pumalt.
Ion Tiriac oskas kuvandit müüa.
Tema koostas lepingud. Tal oli juurdepääs pangakontodele.
Ta kontrollis väga professionaalsel heal tasemel mu elu,
sest muud võimalust polnud.
Õpetasin teda krediitkaarti mitte kasutama.
Et ta ei hoiaks raha taskus.
Sest teda ümbritsevad inimesed teenivad tema pealt kasu.
Siis oli ta väga noor.
17-aastane on veel noor mees.
Ma ei mäleta mängimisaastatest, et oleksin rahaautomaadi juures käinud.
Ma ei mäleta, et oleksin teadnud,
kui palju raha kontol oli.
Piisavalt? Paistis küll.
Mis kell lennuk läheb?
Me, sportlased, ei käinud ülikoolis.
Me ei õppinud õigust ega ärijuhtimist.
Meie äri oli sport.
Ajaks, mil spordikarjääri lõpetame, 30ndates,
ei tea me, mis toimub.
- Hr Becker! - Hr Becker!
Hr Becker?
Hr Becker, üks sõna inglise keeles...
KOLM AASTAT PÄRAST SPORDIKARJÄÄRI LÕPPU
Endist Wimbledoni tennisetšempionit, Boris Beckerit,
ähvardab enam kui kolme ja poole aastane vanglakaristus maksudest hoidumise eest.
Süüdistatakse miljonite naelte ulatuses maksude maksmata jätmises 1990ndatel.
MIND ÄHVARDAB VANGLAKARISTUS
Boris Beckeri loo mõistmiseks
on mõnikord lihtsam ajas edasi ja tagasi liikuda.
Ammu enne, kui ta Londonis süüdi mõisteti,
sattus ta ka Saksamaal seadusega pahuksisse.
Minu oletatavalt teenitud rahasummade tõttu
muutusid sakslased veidi... Mis sõna see ongi? Ee, kadedaks.
„See noor mees teeb mida tahab ja teenib palju raha,
seal toimub kindlasti midagi kahtlast, eks?“
See valmistab minusugustele tavainimestele tohutult pettumust,
kui suured ninad nagu Boris Becker kõigest puhta nahaga pääsevad.
Ta on ka meelelahutusäris ja spordiäris,
nii et teda tuleks karistada.
Algatati juhtum maksudest kõrvalehoidumise kohta.
Kui vastane on valitsus, on neil palju võimu.
Valitsus keskendus ajale Borisi karjääri alguses,
kui ta mänedžer, Ion Tiriac, oli soovitanud Beckeril kolida Monacosse,
kuulsasse maksuparadiisi, kus Boris saaks oma sissetulekut
Saksa valitsuse eest varjata.
Ajaks, mil prokurörid ta finantse uurima hakkasid,
oli Becker Tiriacist lahkunud, tagasi koju kolinud ja abiellunud noore sakslannaga.
Nad olid Miamis puhkusel, kui maksupolitsei uksele koputas.
Sain varahommikul oma advokaadilt kõne, et politsei
koos maksuametiga tahab mu koju sisse murda.
Ja mis veelgi olulisem, mu seifi sisse murda.
Sain selle kõne kell kolm või neli hommikul
ja ajasin esimesel korral koodi sassi.
Ma ei arvanud, et valitsus mu Müncheni koju sisse murrab.
Pärast seda muutus kõik ebaselgeks.
Mõtlesin, kuidas see võimalik on?
Inimesed jalutavad lihtsalt sisse ja teevad nii.
Kohtlevad teda kui kurjategijat.
Tundus, et see teeb talle väga haiget, sest me polnud seal.
Me ei saanud midagi teha.
Ja see tuli väga ootamatult.
Ja me tundsime, et see oli täielik sissetungimine, rünnak.
Ütlesin: „Seal on ehteid ja seal on palju dokumente,
aga seal on alastipildid mu rasedast naisest,
et te oleksite lihtsalt teadlikud.“
Nad võtsid sealt kõik ja pilte pole siiani tagastatud.
Mäletan, et ta rääkis palju telefoniga,
ja ei saanud aru.
Oli täiesti segaduses ja üllatunud.
Ja kurb.
Nad väitsid, et mul oli teoreetiline elukoht Münchenis
ja elasin ametlikult hoopis Monacos.
Kahe aasta jooksul
veetis Becker 72 päeva Monacos,
kuid 139 päeva Müncheni ülemise korruse korteris.
Mu õel, Sabinel, oli korter,
ja tal oli külalistetuba
ja kui ma käisin Münchenis sõpradel külas,
ööbisin hotelli asemel õe külalistetoas.
See oli mu kuritegu.
...et tal oli elukoht Saksamaal
ning sel põhjusel,
just selleks, et maksudest kõrvale hoida,
varjas ta seda maksudeklaratsioonides.
Nagu ütlesin, on kostja ise tunnistanud, et tegutses tahtlikult.
Me läksime kohtusse ja prokurör nõudis karistuseks
kolm aastat ja üheksa kuud trellide taga.
Ja ma olin tulivihane,
tahtsin püsti tõusta ja uurida sellelt vennalt,
kas tal on peas ikka kõik korras ja nii edasi,
kuid olin siiski vait.
Sain kaks aastat tingimisi.
Maksin trahvi, 250 000 marka
ja juhtum suleti.
Boris Becker tegi ettevalmistatud avalduse
ning ütles muu hulgas:
„See oli mu kõige olulisem võit ja ma olen vaba.“
Kujutage nüüd ette Saksa pealkirju.
ALANDLIKKUSE ÕPPETUND
BECKER TINGIMISI VABASTATUD
Kui mu elus puhub kerge tuul, muutub see tornaadoks.
Saksamaa loetuima päevalehe praegune peatoimetaja
selgitas seda tabavalt.
On kolm teemat, mis paneb inimesi alati lehte ostma.
Üks on Adolf Hitler,
üks on Saksamaa ühinemine
ja üks on Boris Becker.
TEAN, ET PEAN PATTU KAHETSEMA
Ja sealt said alguse arusaamatused, mis mul on olnud 35 aastat.
Ütlesin talle: „Kui sinust saab tšempion väljakul,
pead käituma nii ka väljaspool.
Ära sunni mind endale tappa andma.
Sest ma teen seda kõigi ees.
Pole oluline, kui palju raha sa teenid,
sest enamiku rahast teenin mina
sinu jaoks, ja nii ongi.“
Suured staarid teenivad 10-15%,
20% väljakul
ja ülejäänu väljaspool seda.
TÄIESTI TEINE OLUKORD.
Tiriacil oli uus turunduskampaania
oma uutest spordisuperstaaridest
ja mind toetasid
maailma suurimad ettevõtted ning korporatsioonid
ja plaani kuulus ka see, et noor Boris Becker võidab.
Kui ta ei võida enam, kukub ju kogu lugu kokku.
Ütlen ikka, et see on kogupakett.
Mees kas suudab seda või mitte.
Kui tahate, et Boris oleks parim mängija maailmas,
tuleb teda väljakul toetada.
Ma ei saanud veerandfinaalist edasi,
arvan, viiel järjestikusel turniiril.
Veerandfinaal siin, veerandfinaal seal, veerandfinaal...
Veerandfinaal oli hea, aga mitte piisavalt hea.
Ja siis oli meil suur kriis enne Wimbledoni.
Pinge kasvas.
„Kas Boris suudab tiitlit kaitsta või oli ta üheööliblikas?“
Geim, sett ja matš, Becker.
Võitsin veerandfinaali kõigi settidega. Võitsin poolfinaali.
Hakkasin mõtlema: „See on hea.
Tunnen taas oma jõudu.“
Ja kõik teised mõtlesid siis: „See on...
Ta on tagasi.“
Mängisin finaalis Ivan Lendliga.
Lendl oli maailma parim.
Jah. Mu jumal.
Tal oli üks aegade parimaid eeskäelööke
ja üks aegade parimaid serve.
Ta näitas mängides väga vähe emotsiooni, oli väga robotlik.
See ei võlunud publikut.
Ta polnud esineja.
Ma nimetan teda esimeseks professionaalseks mängijaks.
Geim, Lendl.
Enne Wimbledoni
oli mul pikk jutuajamine Tiriaci ja Boschiga.
Olen teinud kõik, mida olete soovinud...
nii et küsin nüüd: „Kas saaksin mängida nii nagu mina tahan?“
Minust sai tšempion tänu mu võimsusele.
15 : 0.
Geim, Becker.
Ma pole vist kunagi näinud otsusekindlamat mängijat kui Becker.
Palun vaikust.
- Jah! - Geim, sett ja matš Beckerile.
See on minu jaoks täiesti hämmastav, et tal oli nii suur surve
ja ta võitis uuesti.
Kahekordne Wimbledoni võitmine enne 19. sünnipäeva, see on hullumeelne.
Mu kõige olulisem turniirivõit oli ilmselt Wimbledoni tiitli kaitsmine.
Seda võib vist nimetada meheks saamiseks.
Olin piisavalt küps mõistmaks, et võin oma instinkte usaldada.
Võin usaldada oma tugevusi.
Rääkisin pärast seda isaga.
Ütlesin: „Isa, ära korralda jälle Leimenis autosõitu.“
Aga ta korraldas.
Ja meil oli selle pärast suur tüli. Ütlesin, et ei osale sellel.
Tema ütles: „Poeg,
siis ma ei saa oma kodulinna naasta. Teed mulle häbi, kui kohale ei tule.“
Ütlesin: „Isa, viimast korda, see on minu elu.
See on minu võit ja minu otsus.
Teen seda, sest armastan ja austan sind,
aga see on viimane kord, kui minu eest otsustad.“
Kui oled nii noor ja sind visatakse suurde ookeani koos haidega,
on väga keeruline ujuma õppida.
Aga kui õpid ujuma,
tunned end võitmatuna, mis tähendab, et sa võidad.
Sügisel tegin midagi, mida keegi pole enne ja pärast teinud.
Võitsin kolm Master Series turniiri järjestikustel nädalatel kolmel mandril.
Aga ärge küsige, kuidas ma magasin.
Sest ei maganudki.
Võitsin järjest peaaegu kõik turniirid.
Olin hoos. Ma olin puutumatu.
Kas alaealine professionaalne tennisemängija kehastab
sakslaste jaoks seda, mis on kaduma läinud?
Võitlusvaim, valmisolek esineda, ääretu enesekindlus?
PSÜHHOLOOG
Mingis mõttes küll. Oleme vaevatud rahvas
ja rõõmustame õigustatult
kõigi üle, kes suudavad saavutada rahvusvahelise edu.
Ta oli esimene edukas sakslane
pärast sõda,
ta oli noor Siegfried.
REŽISSÖÖR: FRITZ LANG
Ta oli noor mees, kes oskas enda eest seista.
Ja tal olid megastaari maneerid.
Ja inimesed võtsid ta avasüli vastu.
Täitus Boris Beckeri üks südamesoov.
Ta kohtus Vatikanis paavstiga.
Kahekordne Wimbledoni tšempion
tõi John Paul II-le isegi tennisereketi.
Paavst mängib tennist. Ta on suur spordisõber.
Ta käib ka ujumas.
Ja see oli John Paul II, kes oli juba mõne kuu eest
Boris Beckeri endale külla kutsunud.
Meenutame, et ta võitis kolm turniiril kolmel eri mandril
ja kolmel eri pinnasel, üksi!
Aitäh tulemast, Boris Becker.
Mida arvad järgmistest mängijatest?
Kas McEnroe tuleb tagasi?
Ta oli kohal kolmel turniiril, mis just lõppesid.
Teekond saab muidugi tema jaoks käänuline olema,
aga arvan, et on tõenäoline, et ta naaseb.
Kas sa mängisid McEnroe vastu, kui ta naasis?
Jah, mängisin John McEnroe vastu Stratton Mountainis Vermontis.
Viga!
McEnroe saadab tagakäepalli otse võrku.
Mis lahti?
Võtsin aasta alguses aja maha.
Olin väga pinges, kui Stratton Mountainisse läksin,
sest tundsin, et pean väljakul midagi tõestama.
Ja ta naasis just puhkuselt
ning tahtis noorele sakslasele õppetunni anda.
Nii et olin valmis
selle mingil määral välja elama. Mitte, et ma tavaliselt seda ei teeks,
aga rohkem kui tavaliselt.
Väljas!
John võidab servi, üks-null.
Mac on tagasi.
Tol ajal polnud väljakul veel mikrofone,
nii et polnud kuulda, mida mängijad rääkisid.
Nii et tahtsin teda veidi heidutada
ja nagu...
Veidi tennise stiilis materdada.
Esimesel pooltevahetusel, Cliff,
ütles McEnroe midagi Beckerile austuse kohta.
Ja me ei tea täpselt, mis see oli. Me ei kuulnud kõike.
Ta ütles: „Boris, taon su vaeseomaks, sa sitakott.“
Kujutage ette seda praegu.
Ütleja saaks kohe trahvi.
Olin šokis ja heitunud. Mida ma tegin?
Õppisin kahe poole tunniga tohutult uusi ingliskeelseid sõnu.
Sõnu, mida polnud kunagi kuulnud ja mida harva kasutan.
Ta ütles, et sõimasid teda esimesel pooltevahetusel.
Sõimasin, aga sellest polnud eriti kasu.
Ta võitis esimese seti 6 : 3.
See kujunes lahinguks.
Jah, arvan, et igatsesime John McEnroed veidi.
Ma pole kunagi näinud kedagi, kes tunnetaks palli paremini,
nii et ta oskas leida nurki ja paigutada palli viisidel,
mida pole võimalik harjutada ega õppida.
Tal oli väga kohmakas tehnika,
mis muutis tema vastu mängimise kohmakaks, sest keegi ei mänginud nii.
Ta tuli täisjõuga ja ma vastasin samaga.
Ma ei anna võitu ära.
Mulle meeldis ta mäng.
Ta sööstis väljakul ringi ja lihtsalt... Teda oli lõbus vaadata.
Tal oli lapse ind, aga täiskasvanud mehe keha.
Ja ma mõtlesin:
„Sellel vennal on tenniseajaloo parim serv.“
Võitsin teise seti
ja kolmas sett pidi võitja selgitama, tal oli neli matšpalli.
VÕIDU PEALE - 3. SETT
Kaheksa-seitse McEnroe.
Mida sa veel sellest matšist mäletad?
Mäletan, et sain matšpallis petta.
- Väljas! - Oi ei!
Mul oli paar matšpalli, esimesega oli nii,
et kui olin lööma hakkamas... „Väljas!“
Mida?
Mu karma sai mind vist kätte.
Sain harva halbu otsuseid, aga see oli üks.
Ja siis kaotasin täielikult pea.
Keeruline olukord.
Kuidas sa tead?
Noor ja lootustandev geniaalne mängija Boris Becker võidab.
John mõtles ilmselt:
„See jobu teisel pool on sama jonnakas nagu mina.
Ta ei lepi eitava vastusega.“
Ja sellest hetkest alates hakkas ta mind austama.
Inglise keelt räägid?
Mäng muutus. See kasvas pigem võimumänguks.
Ta servis mind sisuliselt väljakult minema.
1987 DAVIS CUP USA VS SAKSAMAA
Mängisime viis tundi ja jõudsime vaid kolm setti teha.
Ning Boris paistis kombes olevat.
Päev sai läbi.
Mu tulemus tema vastu oli umbes sama kehv nagu iga tippmängija vastu.
Ja soovin, et oleksime mänginud, kui olin oma parimas vormis.
Ta oleks mõne niikuinii võitnud,
aga arvan, et mul oleks paremini läinud.
Mul oli ainulaadne oskus mängijatele naha alla pugeda...
1989 PARIISI LAHTISTE POOLFINAAL
...ja nad pingutasid siis rohkem kui eales varem.
Mõtlesin: „Miks ma lihtsalt vait ei olnud, et nad end ise hävitaksid?“
Ma ei suutnud vastu panna.
Otsustasin ükskord, kui Borisiga Pariisis mängisin,
sest tal oli võltsköha, mida ta pidevalt tegi,
ja ta teeskles, et see pole võlts.
Ta tegi...
Aga see oli murdepalli ajal.
Siis mõtlesin: „Ole nüüd, Boris. Sa pole ju selline.“
Tema arvates köhisid sa tihti meelega, mitte seepärast...
Jah.
Mul sai kõrini, nii et otsustasin, et iga kord kui tema köhib, köhin ka.
Nii et kui ta hakkas mu köhimist matkima, köhisin ilmselt veel rohkem.
Ja saimegi korraliku matši maha pidada, mis?
Palun veidi vaikust, aitäh.
Ta köhib mõnikord pinge tekitamiseks.
Väljas!
0 : 15.
Pärast umbes kümnendat korda on inimesed segaduses.
Nad ei tea, mida sellest arvata.
Mina naudin seda, sest kutsun teda ta jama pärast korrale.
Jälle see köha.
Lõpuks ütles Boris: „John ole nüüd,
ära kiusa mind.
Mul on külmetus.“
Ja ma vastasin: „See on sul viis aastat olnud.“
Uskumatu, et see sul üle ei lähe.
Ainult neli aastat.
Keeruline on uskuda, et ta ei tee seda meelega.
Rahvas pöördus mu vastu, nagu oleksin hunn Attila.
Mõtlesin: „Miks nad minu vastu on? Tema ju teeb seda sitta.“
Ja arvate ikka pärast juhtunut, et see on õige?
Tennist mängitakse suurel laval ja vaatajad on väga, väga olulised.
Nad annavad meile energiat või võtavad seda ära,
mängid publikule või publiku vastu.
Ta tõstab rusika.
Boris Becker tõstab võidukalt käe!
Ta tõstab sõrme!
Ta võitis, ta oli parem...
MATŠ BECKER
Lõpus olin nagu: „Hei, Boris, mees, lihtsalt...
Anna andeks ja nii.“
Õnneks, tema kiituseks:
„See oli hetke ajel, oleme ikka sõbrad.“
Ta ütles: „Aitäh, mees.“
Ma vist võitsin selle matši, muide.
Nii et selline lugu siis.
Lendl number üks,
Becker number kaks.
Kas Beckerist saab järgmisel aastal number üks?
Uu la la, mis?
Keeruline. Uu la la.
AUSTRAALIA LAHTISTE NELJAS RAUND
Geim, Becker.
See käis Boris Beckeril lihtsalt.
Günther Bosch dressides.
Eeskirjade rikkumine. Juhendamine, hr Becker. Hoiatus.
Väga huvitav.
Esiteks te isegi ei näe, kus mu treener on.
Tean, kus teie kohtunik on, hr Becker.
Aga tean, et tahate mind turniirilt välja saata.
- Ei. - Ma ei lähe kuhugi.
Boris Becker peab kerget sõnasõda.
Väljas! Tabas joont.
Parandus. Pall oli piirides.
- Kuulake nüüd... - 4 : 2, Masur.
Pall oli kindlasti piirides.
Boris märatseb.
Nüüd on ta reketi täielikult hävitanud.
- Jääge vait! - Palun vaikust.
Palun vaikust, aitäh.
Kaks päeva pärast Austraalia lahtistelt välja saatmist
on 19-aastane Becker loobunud Günther Boschi õpetustest.
Becker ütles Boschile, et ei soovi enam tema pidevaid nõuandeid.
Kuidas elab Günther Bosch
kümme päeva pärast Boris Beckerist lahkumist?
Mitte eriti paremini kui kümne päeva eest.
Pean ausalt tunnistama, et ma pole seda kõike veel läbi seedinud
ja usun, et see võtab veidi aega, kuni sellest üle saan.
Becker oli sõnaaher,
kui nad tüdruksõbra Bennyga
hommikul Melbourne'ist lahkusid.
Jään kuidagi ellu.
Mul polnud treenerit, sest ma ei tahtnud treenerit.
Keegi ei ütle mulle, kuidas treenida ja mida teha.
Ja neil päevil võisin tegelikult kedagi vajada.
Tolle aasta Wimbledonil olin asetuselt esimene.
Pidin saama järgmiseks Borgiks, selle viis korda võitma ja nii.
WIMBLEDONI TEINE VOOR
Ei!
See oli väljas! Ole nüüd!
Ma kaotasin ja maailm oleks justkui seiskunud.
„Mis juhtus? Oh jumal!“
Mis sinu arvates juhtus?
Põhimõtteliselt kaotasin tennisemängu.
Ma ei kaotanud sõda, keegi ei saanud surma. Kaotasin tennisemängu.
Kahtlesin peaaegu kõiges.
Niiöelda surves ja vastutuses.
Vaatasin veidi ringi, ma otsisin.
Mõtlesin, et elus peab olema enamat kui tennis.
Olin jännis. Ütlesin: „Ma ei pääse välja.“
Tabloide on alati tore lugeda.
Siin see on: „Kargab! Daamid viivad hukatusse.“
Boris Becker leidis vabanduse,
miks ta enam tennisemänge võitnud pole.
Ta ütles, et on liiga palju karanud.
Olge nüüd. „Kuule, miks sa ei võida?“
„Noh, saan liiga palju seda.“
KARGAB! BORISI TULEMUSTE KRAHH
KARGA EDASI! MILLINE ALGUS BORISILT
KARGAJA!
LIIGA PALJU SEKSI PURUSTAS SUURE BORISI
MIS ON KARGAMINE? KÜSIB BORIS
„MU SÕNAVARAS POLE SELLIST SÕNA“
„SUURTE MATŠIDE VAATAJAD TAHAVAD MIND“
RIVAALID TÜLITSEVAD STEPHI PÄRAST
BORIS LÕHUB NAISTEMEHE KUVANDI „TAHAN ARMASTUST, MITTE SEKSI“
MIKS TENNISESTAARIL ARMASTUSES EI VEA
USA LAHTISTE NELJAS RAUND
Jah, geim, Gilbert. Gilbert.
Kellegi vastu mängides
püüad alati välja mõelda, mida teha saaksid.
Ja mina mõtlesin mängides alati oma vastasele.
Mäng Borisiga.
Ta oli selleks ajaks juba tohutu staar.
Pean mängima väga agressiivselt ja olema väga sihikindel.
Võib-olla, kui vastaksin paljudele ta löökidele, läheks ta närvi.
Selleks tekkis võimalus.
Geim ja neljas sett, Gilbert 7 : 5.
Kui kõvasti vastu andsin, hakkas Boris enda peale karjuma...
ja nii edasi.
Mulle meeldis vaadata, kuidas ta närvitseb.
Veelgi nukram on olnud nägu ühel Saksa televisiooni kommentaatoril.
Paistab, et Boris on täna hädas...
Günther Bosch,
kes oli aasta alguseni Boris Beckeri treener.
SAKSAMAA ÜLEKANNE
See on ta enda süü.
Jah, see sajatus läks lennukile...
Üks lennuk müristas meie peade kohal.
Becker pidi pausi tegema.
Liiga kaua.
Ta peab servima.
Ta peab servima, muidu kaob tal rütm ära.
See paus on liiga pikk.
Uskumatu.
Kõigil tekib periood,
mil nad tunnevad survet, õigetel või valedel põhjustel.
Ma olin omadega ummikus, seepärast tundsin ka survet.
Olin lihtsalt väsinud.
Mul on kogu nädal väga rasked matšid olnud, pidin rohkem rabelema.
Lõpuks annab see tunda.
1987. aastal ei tulnud ma enam toime survega
teha häid sooritusi ja võita ning ma ei saanud enam magada.
Mul oli ajavahestress ja ma lihtsalt... Peas oli nii palju mõtteid.
See oli kestnud kaks pikka aastat, olin väsinud.
Rääkisin Saksa meeskonna arstiga
ja ta ütles: „On üks väga kerge unerohi,
võid lihtsalt seda võtta ja...
Ärkad kuue tunni pärast ja oled täiesti kombes.“
See on väga sõltuvusttekitav. Ja väga kange.
Ja sa ei ärka viie-kuue tunni pärast värskena,
oled justkui udu sees.
Seda võttes jõudsin punkti, kus ei saanud selleta magada.
Pärast turniiri ma neid ei võtnud.
Aga kangete unerohtude sõltuvuses ei saa niikuinii nendeta uinuda.
Olin pidevalt öösiti ärkvel.
Rääkisin kellegagi juttu, käisin väljas, võtsin napsi.
See polnud lihtsalt profisportlase elustiil.
Teesklesin, et mängin ja et kõik on korras.
Ma ei teadnud, kuidas seda muuta.
Tuleb mainida, et tingimused Hamburgi Rothenbaumil polnud normaalsed.
Paljud ei leidnud
puupüsti täis areenil kohta, kuigi neil olid kehtivad piletid.
Kasvavat rahutust oli tunda keskväljakul,
kus Boris Beckerit ületati sisuliselt kõigi võimalike võtetega.
Kui püüad süüdistada väljakut või vaatajaid...
ta lihtsalt ei mänginud täna hästi. Ja ta ei taha seda tunnistada.
Ma pole Saksamaal turniiril mänginud 1985. Wimbledonist alates.
Ma ei teadnud, et mul on nii palju fänne.
Tahtsin, et mind koheldaks nagu teisi mängijaid.
Kuid Saksamaal pole see võimalik,
sest teised näevad minus ilmselt midagi erilist.
Borisi ja Steffi Grafiga
muutus tennis sel ajal Saksamaal väga populaarseks.
See justkui plahvatas.
Tähelepanu oli meeletu.
Ta oli nagu Saksamaa Michael Jordan.
Võib öelda, et olin USA-s suur staar,
aga minu tuntus polnud nii kõikehõlmav.
Ta pidi sellega toime tulema.
Jääte 14 päevaks, õige?
Ei, kauemaks. Umbes kuuks.
- Umbes kuuks? Olgu. - Jah.
Tohiksin autogrammi paluda?
Jah, muidugi.
Velile. V.
- V? - V-E-L.
Saksamaal oldi alguses Borisi üle väga uhked.
Ta oli suur kangelane,
aga tal tekkisid... Arvan, et probleem oli kadeduses.
Samamoodi nagu mul Rootsis.
Probleeme pole.
- Kõik on... - Mitte veel.
...kontrolli all.
Kui see tennisevärk ei õnnestu,
võiksid hakata meesmodelliks.
Miks sa tennist ei mängi?
See on hea küsimus.
Mõned tüdrukud kirjutavad uskumatuid kirju...
- Björnile? - Jah.
Ja ma avan neid, sest tal pole aega.
ARMASTAN BJORN BORGI
Noh, ma ei jõua.
Ta ei lase mul neid kirju avada. Selles asi ongi.
Millest nendes kirjades kirjutatakse?
„Tahan kohtuda.“ Ja nad kirjutavad telefoninumbreid,
saadavad kogu aeg pilte ja need on väikesed asjad.
Muud on ka, aga ma ei saa neid mainida.
Tõesti?
- Hästi, hästi, hästi. - Just.
Nad viivad su tasemele, kuhu oled sportlasena jõudnud.
Ja võib-olla, kui sellele tasemele jõuad,
tahavad nad sind veidi allapoole kiskuda.
Täpselt nii juhtus Saksamaal ka Borisiga.
Ta on kodumaal legendaarne. On alati olnud ja jääb.
Borisi ei ole võimalik kellegagi võrrelda.
Sest Boris on esimene Saksamaa tennisist, kes on saavutanud midagi suurt.
Meil oli Björn Borg.
Ja Björn Borg oli Rootsis teerajaja.
Meil oli vahepeal isegi sama soeng.
Kandsin isegi peapaela, kuni mu vend küsis:
„Miks sa peapaela kannad?“ Ja ma vastasin: „Ei tea.“
Aga Boris ei saanud väljas käia.
Arvan, et Saksa superstaarina oli tal tohutu pinge.
Tundsin, et mul on kohustused turniiri tõttu
ja Saksamaa sponsorite ees ja jumal teab, mille ees veel.
Tundsin, et olen lõksus ja ma polnud piisavalt mees, et öelda:
„Lõpetage. Teen pausi.“
Ma polnud oma eraeluga rahul.
Mul olid valed sõbrad, võib-olla vale tüdruksõber.
Mind ümbritsesid valed inimesed, kes ei pakkunud mulle rahuldust
ega vastuseid, mida vajasin,
Euroopas kasvava noormehena.
Mida ma tegin? Muutsin olustikku.
Valisin endale uue treeneri, kelle valisin ise, mitte Tiriac või Bosch.
Ta oli austraallane, Bob Brett.
Ion ütles mulle, et ma polnud tema valik.
BOB BRETTI HÄÄL
See sobis mulle.
Boris oli iseseisev inimene.
Ion ütles: „Ära võta teda. Ma ei usu, et ta sobib sulle.“
Ja mida rohkem ta seda ütles, seda rohkem Bobi tahtsin.
Klassikaline Boris.
Tahtsin jälle Tiriacile tõestada,
et mul on oma arvamus ja temal oma arvamus.
Jah, ta oli ikka mu mentor ja väga oluline,
aga tundsin, et pean valima teise tee,
et jõuda tõotatud maale.
1988. A MEISTRIVÕISTLUSTE FINAAL
Matšpall Boris Beckerile.
OTSUSTAV VIIES SETT
MATŠPALL
Meistrivõistlustele kvalifitseerumiseks
tuleb olla kaheksa maailma parima mängija seas.
1985. aastal jõudsin finaali ja kaotasin Lendlile.
Kellele 1986. aastal kaotasin? Lendlile.
Arvake ära, kelle vastu jälle finaalis mängin?
Otsustav viies sett, edasi-tagasi.
Kumbki meist ei tahtnud kaotada.
Sain matšpalli.
Pidasime maha pikima löögivahetuse matšpalli olukorras.
Kui võidan, võidan matši.
Tabasin võrgu äärt...
ja see põrkas.
Me ei näinud kumbki, kuhu poole.
Pidime kuulama pukikohtunikku.
Kui ta ütles: „Geim, sett, matš“, tuli keegi Saksamaa lipuga
ja jooksis ringi.
Ja ma sain sellest jõudu.
Võitsin USA lahtised, tegin Ivanile ära.
1989. A USA LAHTISTE TŠEMPION
Veetsin Euroopas aina vähem aega.
Viibisin tihedamini Ameerikas ja Austraalias
ja eemal sellest, et olen Boris Becker.
Mulle meeldis väga Bob ja see, mida tal pakkuda oli
ja kuidas treenisime.
Hakkasin jälle tennist nautima,
sest see polnud ainus asi, mida päeva jooksul tegin.
Mulle ei piisa sellest, et mängin kolm tundi päevas tennist
ja lähen siis magama.
See oleks minu jaoks kohutav.
Seetõttu pean tegema teisi asju, mis mu mõistust stimuleeriksid
ja mind inspireeriksid.
Hr Bosch, tunnete Borisi juba kümme aastat, võib-olla kauem.
Veidi kauem, jah.
Mis on tagasi vaadates teie arvates tema suurimad tugevused ja nõrkused?
Kirjutasin sellest oma raamatus.
Turniiride ajal ei mängi Becker Edbergi vastu või Becker Lendli vastu.
Sageli mängib Becker Beckeri vastu.
Ja kui ta suudab selle Beckeri alistada,
oma sisemise vastase, siis võidab ta mängu.
See on lihtsalt liig, eks?
Stefan Edberg oli mu raskeim vastane.
Üks aegade parimaid servimise järel lendpalli sihtijaid.
Võrdlesin teda Barõšnikoviga.
Ta liugles väljakul nagu Barõšnikov laval.
Ta oli väga kerge jalaga ja lendas ega kaotanud kunagi tasakaalu
ja oli alati õiges kohas.
Edbergi vastu mängides tean täpselt, mis seisus olen.
Kui võidan teda 6 : 4, 6 : 4, tean, et olen heas vormis,
või kui ta mulle tuule alla teeb, tean, et pean rohkem treenima.
1988. A WIMBLEDONI FINAAL
1988. aasta. Edberg.
Wimbledoni keskväljakul, mida pean oma koduks.
Edberg tuli kenasti mängu tagasi.
Becker domineeris teda, kuid ta pidas vastu.
Kui nad vastamisi läksid, kelle poolt rootslasena olid?
Kas olid...
Loomulikult pean Stefani poolt olema.
Matšpall.
Nad mängisid Wimbledonil kolm korda.
Seesugune rivaalitsemine on tennises hea.
Geim, sett, matš, Edberg.
Becker soovib veel kord
tennise kõige kuulsamat trofeed katsuda.
Tuleb õppida leppima kaotusega ja sellega, et eksisid.
Et kaotamine on samuti osa mängust ja see on keeruline.
Sest järgmisele matšile tuleb minna tundega,
- et võidad. - Jah.
1989. A WIMBLEDONI FINAAL
Üks vastane mu kuklas on alati Edberg.
Stefan Edberg mõtleb ilmselt, mis lahti on.
Matšpall Boris Beckerile.
Geim, sett, matš. Becker.
Ja tõeliselt hiilgav saavutus Boris Beckerilt,
kes viskas just oma reketi rahva sekka.
Ma pole sellist asja varem näinud.
Näed seda elektrit õhus? Tunned selle mõju?
Jah.
See noori mängijaid heidutabki.
Nad ei tule sellega toime.
Pole kusagile varjuda.
Elad üle tõusud ja mõõnad, kaotad veidi motivatsiooni, mänguhimu.
Ja tahad lihtsalt tennise asemel teisi asju teha,
et ta eelmisel aastal naasis...
Novak on füüsiliselt heas vormis, arvan, et ka vaimselt.
Ja miks ta ei peakski? See on parim asi maailmas.
Arvasin, et ta võib nii teha. Sama juhtus ka minuga.
Olgu, Boris ja Mac, suur tänu teile.
Roger Federer tuleb väljakule...
Meedia ja ajakirjandus pakkusid mulle alati suurt huvi,
aga pidin alustama järjekorra lõpust ja töötama end üles
kaamera ette tennisest rääkima.
Hetkeni, mil mind kutsuti Wimbledoni finaali kaaskommentaatoriks.
See on muutumas eeskäelöökide võistluseks.
Kes lööb kõvemini?
Federer jookseb tagapool
ja lämmatab esiosa.
Tere tulemast „Daily Serve'i“.
Adam Peacock siin koos Boris Beckeri ja Kim Clijstersiga.
Neile meeldis ilmselt tulemus.
Kaotamine on osa võitmisest, osa tennisest ja...
Tunnen tennist läbi ja lõhki.
Borisi edu kommentaatorina tulenes enamast kui tenniseteadmistest.
Ta on hea jutuvestja. See oli ka üks aspekte, mis mulle huvi pakkus.
Ta suhtub mängijaisse kui filmitegelastesse.
Ta kommentaarid võivad olla väga naljakad, võluvad ja veetlevad.
Mõnikord mõtlen, kas see on liiga lõbus, et tõsi olla.
Kaks, siis jääb kaks vahele ja siis üks veel.
Finaal, finaal, finaal, finaal.
Stefan võitis Borisi, Boris võitis Stefanit.
Ja siis nad mängisid kolmandat korda, see oli viiesetine matš,
tõeliselt hea matš.
Peter.
- Nelikümmend sekundit. - Jah.
90ndatel olin endiselt sõltuvuses unerohtudest.
Enne Wimbledoni finaali
võtsin viimase unerohu kell viis hommikul.
Viga.
Trenn oli kell 11, matš toimus kell 14.
Ärkasin väga uimasena kell 11.30 hommikul.
Võtsin kiirelt midagi süüa ja kiirustasin klubisse.
„Tohin veidi toksida?“
Nii et toksisin veidi poole ühest üheni.
Mina alustan matši.
Olin nii aeglane. Pall lendas minust kogu aeg mööda.
Ma ei tea, mida ma teen.
Kaotan esimese seti, teise seti.
Higistasin vist piisavalt, et lõpuks üles ärgata.
Tulen mängu tagasi.
Juhin viiendas setis 4 : 1.
Muutun ärevaks.
Geim, Edberg.
Kehakeel on see, kuidas väljakul jalutad.
Kas õlad on taga,
kas nõjatud veidi ettepoole või mida iganes teed.
Sa ei pruugi seda ise mõista, aga vastane näeb seda. Ta tunneb seda.
Ja see lühike hetk võtab piisavalt, vähendab enesekindlust,
eneseusku ja annab teisele mängijale eelisele.
Seda pole võimalik kirjeldada ega üles kirjutada, mis toimub,
see on väike murdosa mõttest,
mis võib kallutada matši ühele või teisele poole.
Geim, sett, matš, Edberg.
Ta võidab 6 : 4.
Ütlesin: „Sa igavene jobu. Varem oleksid talle tuule alla teinud.
Pead unerohtudest loobuma, need ei vii sind kuhugi.“
Nii et see oli matš, mille õnneks kaotasin.
Mäletan, varsti pärast seda oli mul viimane pakk, mille viskasin aknast välja.
Ja ütlesin, et aitab küll...
Kummaline.
Boris ütles, et viskas unerohud minema pärast kaotust Edbergile 1990. aastal,
kuid oma raamatus
kirjutas ta, et ta abikaasa viskas viimase paki ära kaks aastat hiljem.
Kas siin on lihtsalt tegemist valesti mäletamisega?
Mul polnud uimastitega mingeid kogemusi.
Nii et arvasin, et need on kurjast.
Ma ei mõistnud isegi, miks ta neid võtab.
Teadsin lihtsalt, et ta ei taha neid võtta ja et need ei tee talle head,
nii et lasin need potist alla.
Jah. Ma ei tea. Kas ta räägib seda lugu teisiti?
Vaadake, on üks fenomen, kui oled osa mu elust,
ja mu abikaasa on suur osa mu elust,
samuti mõned mu sõbrad,
nad mõtlevad ise teatud asjade kohta mingi loo välja.
Ja on veendunud, et see on tõsi.
Kuna mina olin see, kes unerohtu võttis,
tean ma üsna kindlalt, millal neid võtsin ja millal mitte.
Sest tavaliselt oled sel ajal üksi.
Üksi olles räägime kõik endale lugusid.
Ja meie mälestused ei pruugi alati peegeldada olnut,
vaid seda, mis oleks võinud olla.
Kui Boris ütleb, et unerohtudega oli nii, kes olen mina, et selles kahelda?
Siiski hakkan mõtlema, miks ta jutt muutus.
Kas tema lood erinevad, kui ta räägib neid teistele
ja siis iseendale kui mängijale,
et tippu jõuda?
On inimesi, kes arvavad, et mõnikord
meeldib sulle mängudes teatud olukordi luua.
Näiteks viid mõnikord mängu viienda setini või otsustava setini.
Kas sa püüad nendes olukordades kunstlikult adrenaliinisööste tekitada?
Mõnikord mitte nii otseselt,
aga sügaval sisimas tean, et suudan vastast võita.
Pole oluline, kas jalad löövad tuld.
Sel viisil panen ka oma vaimu proovile. Kontrollin oma tugevust.
Nii et kui võidan vastast 6 : 2, 6 : 2,
muutun vahepeal veidi laisaks, pean tunnistama.
Ja kui asi läheb napiks, pean jälle tugevust näitama.
See on hea ja halb.
Kaotan jõudu, füüsilist jõudu. Võidan...
Jah, aga võidan vaimset jõudu.
Mida?
Mida sa ütlesid?
Austraalia lahtised olid alati keerulised, sest seda mängiti alati jaanuari keskel.
Austraalias on väga palav.
Nii et mul võtab väga kaua, et harjuda ilmaga,
aga ka ajavahega.
Bob Brett ütles: „Boris, lähme õige enne jõule,
mängi esmalt Adelaide'i turniiril, siis jõuad ilmaga harjuda.
Seal on kuradi palav.“
Jah, olen isegi veidi kurb,
sest pean homme lume ja jää sisse naasma.
Siin soojas on palju mõnusam. Seda ma ütlen.
Olime jõuluõhtul restoranis. Olin tujust väga ära.
Igatsesin oma perekonda.
Ma soovin teil' kauneid jõule Ma soovin teil' kauneid jõule
Ja head aastat uut
Väljas!
1991. A KÕVAKATTE MEISTRIVÕISTLUSED
Esimesel väikesel Austraalia turniiril mängisin Magnus Larssoniga,
kes oli edetabelis ehk sajandal kohal.
SETID - GEIMID - PUNKTID
Kaotasin esimese seti.
Mõnikord, jah, teen vaid seda, mis antud olukorras vajalik.
Salaja tean, et isegi kui kaotan esimese seti
ja teise ja kolmanda... Teen talle ära.
Panen nii oma vaimu proovile.
...6 : 4, 3 : 6, 7 : 6.
Kaotasin. Esimeses raundis, kuigi olin asetuselt esimene.
Kuidas sa selgitad,
et sinusugune mängija kaotas sellisele kutile?
Mu vaim polnud täielikult kohal.
Asi oli selles. Mul oli ikka probleeme...
oma vaimuga.
Ma ei suutnud väljakul keskenduda
neljale punktile järjest.
Pigem arvasin, et pärast kahte võidan juba mängu.
Kas sa pead end geeniuseks? Tennises?
Mõnikord küll.
Mõnikord mõtlen, kuidas taaskord
probleemist välja rabeleda.
Kui kaotan kahe setiga,
ei tea ma, kust saan jõudu
pea selge hoida, külma närvi säilitada ja ikka punkt teenida,
see on sageli ka minu jaoks mõistatus.
Ja siis jõuan järeldusele, et mingil moel suudan seda paremini kui teised.
Kuid mitte piisavalt sageli.
Seda intervjuud vaadates meenus mulle midagi hoopis muud.
Harry Houdini pani end eluohtlikesse olukordadesse,
et saaks põgenemisega meie meelt lahutada.
Boris Becker avastas oma ande müstilisuse, isegi geniaalsuse,
tehes täpselt sama.
Ta pani end halba olukorda, et tuua esile võitmatu jõud.
Teades, mida tulevik toob, mõtlesin, kas ta õppis alateadlikult
aja jooksul halbu olukordi jahtima.
Elufilosoofiana tundus see kummaline.
Kuid tenniseväljakul oli see hämmastav.
1991. A AUSTRAALIA LAHTISTE MEISTRIVÕISTLUSTE FINAAL
Kaks võitlejat, veidi pinges.
Ja Lendl võtab esimese tooli.
Ivan Lendl servib esimeses geimis.
Kaalul oli palju. Ivan oli esimene, mina teine.
Kui teda täna võidan, olen uus maailma esireket.
- Väljas! - Jah.
Lendl saab esialgse eelise.
- Väljas! - Geim, Lendl.
Väljas!
Äss number viis.
See on kuues.
- Geim, Lendl. - Kolm järjestikust ässa.
Settpall.
SETTPALL
Geim ja esimene sett, Lendl.
Mulle teeb muret, et Becker nii palju venitab.
Äkki on midagi juhtunud? Huvitav, miks ta treenerit ei kutsu?
Siin pannakse küll Beckeri vaimsed võimed proovile.
Seda fraasi korrutatakse pidevalt: „vaimselt vastupidav“ ja „vaimselt tugev“.
Kuidas seda kirjeldaksid?
Esiteks tead, kes sa oled
ja su eneseusk on tugevam kui kahtlused.
Pead mõistma, mis on su tugevused
ja ka seda, mis on su vead.
Ja mõnikord tähendab ka haavatavus tugevust.
Eriti meeste spordis, siin pole haavatavust,
kui nutad, siis oled nõrk.
Ma ei ole sellega üldse nõus.
Meil kõigil on emotsioonid ja allasurutud emotsioonid tulevad võitluses esile.
Meil on hirmud, kahtlused ja nendes tunnetes pole midagi halba.
Kui sul tekib sellise pika matši ajal väike kahtlus
ja mõtled: „Ma ei suuda paremat kätt servi ajaks üles tõsta,“ on kõik läbi.
Tõelised tšempionid võidavad mitmeid suuri slämme, sest nende vaim on tugev
ja nad ei lase vigu ega mõtteidki vigadest
hetkekski endale ligi.
Mängides keskenduvad nad võidule.
Kahtlusele ei peaks olema kohta.
Me, ülejäänud, pidime uskuma, et leiame ühel hetkel oma vastase nõrkuse.
Kuid Boris otsis seda iseendas.
Et ta leiab ühel hetkel taseme,
mille kõrguselt arvab, et peab iga päev ja iga punkti mängima.
Paistis, et ta arvab, et see on aja küsimus.
Ta võis olla kaotusseisus, matše kaotada.
Kuid siis ta muutis seisu ja võis meistrivõistlused võtta.
Ja vaimne tugevus
ongi see, mis eristab võitjaid kaotajatest.
See võib olla üks-kaks punkti või üks geim.
Ja see eristabki tšempionit teistest.
Oled väljakul üksi.
Ja kui kahtled endas, kui sa pole enesekindel,
võid sisuliselt ka mitte mängida.
See on üksildane koht.
Hirmus on minna 20 000 inimese ja miljonite televaatajate ette.
Mehena peab selleks mune olema.
Pead minema väljakule ja näitama kõigile,
et oled valmis täna võitlema.
Kust saan jõudu
pea selge hoida, külma närvi säilitada ja ikka punkt teenida,
see on sageli ka minu jaoks mõistatus.
Ja siis jõuan järeldusele, et oskan seda mingil põhjusel
paremini kui teised.
Seda Beckerit me teame ja armastame.
Lendl on väga vihane.
Palun vaikust.
Jah. Sett läheb Beckerile.
Kolm matšpalli, kolm otsustavat punkti
Boris Beckerile.
Siis taipasin: „Oi, perse.
See saab varsti läbi.“ Mõtlesin ka: „See siin võib olla mu viimane löök...
Või pigem, mu esimene löök esireketina.“
Mis saab, kui teengi ära? Aega ei ole enam.
Ongi kõik, Becker on uus tšempion.
Ja äkki suutsin lennata!
Ma ei suutnud paigal olla. Pidin liikuma, pidin välja pääsema.
Ma ei tahtnud end vaos hoida, sest olin seda kogu elu teinud.
Jooksin välja ja jätkasin lihtsalt jooksmist.
Üks turvameestest hakkas mulle järele jooksma.
Ta ütles: „Kuule, Boris. Kogu maailm ootab.“
Seda kõndi on Boris Becker kindlasti unistustes kujutlenud.
BORIS BECKER MAAILMA ESIREKET
Ma ei oska praegu suurt midagi öelda.
Minu jaoks on see praegu uskumatu ja...
Suur tänu kõigile ja palun vabandust. Aitäh!
Ma kartsin seda hetke veidi.
Kuid sel hetkel tundsin,
justkui tohutu koorem oleks äkki mu õlgadelt langenud.
See oli veidi nagu 1985. aasta Wimbledon.
Nii ei juhtu enam mitte kunagi. Tundsin tol hetkel niimoodi.
Kõik oli vaba.
1991. AASTAL SAI BORIS BECKERIST MAAILMA ESIREKET.
VAID MÕNI AASTA HILJEM
VIIS JUST SEE, MIS KANNUSTAS TA TÕUSU,
BORISI LANGUSENI.
Tõlkinud Vivika Aleksejev