BAJNOK
BORIS ODAÜT
CSALÁS
SZERELEMGYEREK
CSŐD
HAZUG
BORIS SZUUUPER
Kicsoda Boris Becker?
Boris Becker egy kisgyerek
a tűz lángja előtt.
És egyfolytában azt próbálgatja, hogy megégeti-e magát, vagy sem.
Vagy valami ilyesmi.
Börtönbe kerül-e Boris Becker, vagy esetleg...
Láthatóan nagy érdeklődésre tart számot az ügy Európa-szerte.
Olyan ember áll bíróság előtt,
aki fényes sportkarrierjéből semmit sem tud felmutatni,
akinek pénzügyei káoszba fulladtak, hírneve pedig romokban hever.
Nehéz volt a várakozás az ítélethirdetéskor.
Két nap múlva elítélnek. Nagyon nehéz.
Elértem... a legaljára.
Nem tudom mire vélni.
Majdcsak szembenézek vele.
Nem bújok el, se nem menekülök, vagy...
Bármi legyen is az ítélet, elfogadom.
Most szerda délután van. Pénteken kiderül, hogy folytatódik az életem.
- Boris! - Boris!
PÉNTEK 2022. ÁPRILIS 29.
Boris, nézzen ide!
- Boris. - Bizakodó, Boris?
Üzen valamit a rajongóinak? Sok minden jár a fejében?
Mondana pár szót, mielőtt bemegy?
A bíróságon találkozunk.
Becker emelt fővel,
piros arccal, de érzelmek nélkül vette tudomásul az ítéletet.
Előre tekintett, de az az érzésem...
Sosem lesz képes munkával valódi pénzt keresni...
Boris Becker. Katasztrofálisan vezetett pénzügyek miatt eltékozolt vagyon.
Most két és fél éves börtönbüntetésre ítélték.
Ha van hely a világon, amit otthonomként szeretek, az Wimbledon.
DÖNTŐ
Hallottam, hogy az ellenfelem,
Kevin Curren,
mindig az első székre ül.
Azt mondta az edzőm: „Te menj ki elsőnek, és határozottan ülj az elsőre!”
Egyértelműen ő volt a favorit. De úgy láttam, ideges.
Gondoltam, ha én nyerem a pénzfeldobást, az adogatást választom,
hogy nálam legyen az első előny.
Megnyertem az adogató játékot, hoztam a bréket.
Boris Becker korántsem tűnik idegesnek.
Beckeré a gém és az első szett.
Változik a helyzet. Kevin kezd felülkerekedni.
Elbizonytalanodtam.
De összeszedtem magam, és visszabrékeltem.
Beckeré a játék.
Érzelmileg kicsit befeszült.
Szettpont.
Beckeré a játék.
A negyedik szettben hoztam az első gémet.
Leültem, és azt gondoltam: „Már csak hoznom kell az adogatást.”
Izgultam.
Próbáltam feldobni a labdát. De csak nem indult el a kezemből.
Egyszerűen odaragadt. Sehogy se ment.
Kettős hiba. A közönség: „Hú!”
Semmi-15.
Hajrá, Boris!
A meccslabdánál magamba szálltam. Így... „Kérlek, istenem,
csak még egy szervát adj!”
„Csak még egy szerva kell.”
34 ÉVVEL KÉSŐBB
Boris Becker, kezdjük a legalapvetőbbel! Csődbe ment?
Hogy lehet, hogy ennyi bajnokság
és ekkora sikerek után ilyen helyzetbe hozta magát?
A háromszoros wimbledoni bajnok Beckernek ma egy londoni bíróságon kell felelnie.
Jó reggelt!
Ez az, amiért megmérkőznek.
Forduljanak meg!
Íme a híres vers Rudyard Kiplingtől. A címe: „Ha”.
Itt várakozunk a centerpályára lépés előtt.
Felnézünk, és izgulni kezdünk.
„HA A SIKERT, KUDARCOT BÁTRAN ÁLLOD,
S ÚGY NÉZED ŐKET, MINT KÉT RONGY CSALÓT”
Tudják, mi, sportolók sokan úgy képzeljük, hogy az a sok pénz,
amit a karrierünk alatt keresünk, majd utána is jönni fog.
Igen, az én hibám.
- Jól van. - Köszönöm.
Az a helyzet, hogy későn ocsúdtam.
Hiszek benne, hogy minden okkal történik.
De mi az oka? Mit csináltam? Mit tettem, hogy ezt érdemlem?
És én... tudják, mégsem... Nem vagyok...
Nem vagyok az a típus, aki a kamerák előtt sír,
én nem panaszkodom.
Elfogadom... tudják, elfogadom, bármi lesz is.
De azért nehéz.
Nagyon nehéz rájönni, hogy miért.
Tudom, hogy egy nap kiderül. De most nem tudom, miért.
Ez az! Megcsinálta.
A bajnoki cím...
Beckeré!
És itt is van. Gratulálok, bajnok!
Köszönöm szépen.
Mit érez most?
Olyan, mint egy álom, tudja, és, tudja,
azt hiszem, most nagy rajtam a felelősség a játékban,
mert az én koromban nyerni Wimbledonban, az...
Szerintem különleges.
Volt már bajnok, aki térdelve nyert?
Nem tudom.
Ha két hete azt mondja valaki,
hogy wimbledoni bajnokként távozik innen,
mit szólt volna?
Hogy idióta.
Nyugat-Németországban valódi örömünnep Becker győzelme.
A szövetségi elnök üzenetben gratulált,
amint véget ért a mérkőzés.
Becker Heidelberg melletti szülővárosában
a televízióban követték a döntőt, akik nem lehettek ott Wimbledonban.
Később: a nagy hazatérés.
Leimen szűk utcáin alig fért el a helybéliek tömege.
BUMM-BUMM
Fogadják szeretettel Boris Beckert!
- Gratulálok! - Köszönöm.
- Bumm-bumm! - Ez...
- Nem ez a nevem. - Akkor máris
beszéljünk erről. Később akartam, de szóba került,
- még a Sports Illustrated címlapján is. - Igen.
„Baby boomer és Bumm-bumm Becker.”
Anyukám Borisnak nevezett el, nem Bumm-bummnak,
és ezt...
ezt nem szeretem.
Hogy találja, vajon az ifjú hölgyek...
Több hölggyel találkozik most, mint négy-öt hónapja?
Wimbledon után több lány lett, mint előtte.
Több lány? Aha.
A VILÁG BORIS BECKER ELLEN
ELSŐ RÉSZ: SIKER
BECKER CSÚCSRA TÖRT FIÚKIRÁLY
BECKER FŐNYEREMÉNYE
BORIS LEARATTA A BABÉRT
17 ÉVESEN BAJNOK
BORIS REKORDOT DÖNTÖTT
A 17 ÉVES NYUGATNÉMET
LETT A LEGFIATALABB BAJNOK FÉRFI EGYÉNIBEN
KEVIN CURREN LEGYŐZÉSÉVEL
Egy teniszmérkőzés végeredménye sokat elárul.
A vesztes klasszisokkal maradt el.
A győztes az első két szettben nem volt önmaga,
de aztán belejött, és simán győzött.
A számok mögötti történet a pontok mikéntje és miértje.
Nemcsak a jó ütések és kihagyott röpték, de ahogy a játékosok meggondolják magukat.
Mikor mennek biztosra, mikor kockáztatnak.
Az önbizalom hol árad, hol elapad. Miért?
A vesztéstől való félelem? Vagy valami mágikus gondolkodás?
Hogy győzik meg magukat a nagy teniszezők, hogy képesek nyerni,
még ha nincs is esélyük?
A végeredményből nem látszik a válasz.
BOTRÁNYOS BORIS NEM VIHETI A GYEREKEIMET
Az csak egy szalagcím.
A BÍRÓSÁG NEM BECKER PÁLYÁJA
Feljön vagy visszaesik?
HAZUG BORIS
Győztes vagy vesztes?
BÖRTÖNBEN A HÁROMSZOROS WIMBLEDONI BAJNOK
GRAND SLAMASZTIKA
Becker újságcímei kioltották az igazi sztorit.
Kétszer beszélgettünk.
2019-ben, a jogi gondok kezdetén...
Igen.
...aztán 2022-ben újra, a börtönbe vonulása előtt három nappal.
Az utóbbi beszélgetés az idő körül forgott.
A bizonytalan jövő előtti visszaszámlálás és a jelenét kísértő múltja körül.
Mondja, Boris, ha lehetősége volna a fiatalkori énjéhez szólni, mit mondana?
És érdekes, hogy ezt kérdezi,
mert múltkor a legidősebb fiam odajött hozzám a tárgyaláson,
azzal, hogy: „Visszatekintve,
papa, mi ebből a tanulság?”
És azt mondtam: „Fiam, tartsd kézben a saját dolgaidat!”
Mennyit keres a menedzser Ion Tiriac Boris Beckeren?
- Nem eleget. Nem. - Nem eleget?
BECKER MENEDZSERE
Ion Tiriac volt a menedzserem.
Tizenöt éves voltam egy Monte Carló-i ifjúsági tornán.
A válogatott edzője pedig Günther Bosch volt...
BECKER EDZŐJE
...aki Romániából származik.
És Bosch meg Tiriac gyerekkori barátok voltak.
Günther szólt Ionnak, hogy: „Itt ez az őrült német suhanc. Nézd meg!”
Úgyhogy megnéztem a srácot.
Érdekes.
Egy kicsit duci.
Ion Tiriacnak mindig ilyen nagy, ijesztő bajsza volt.
Akkoriban Guillermo Vilas edzője volt, úgyhogy izgultam.
Vilas...
Ennyi tehetsége volt: zéró.
Viszont irdatlan sok munkát beletett.
Minden idők legjobb játékosa, mindent egybevetve.
Boris Becker pedig akkoriban
azt tette, amit kellett.
Meghívtak egy hétre Guillermo Vilasszal edzeni Hamburgba.
Vilasnál senki nem dolgozott keményebben.
Tiriac látni akarta, hogy mennyit bírok.
És hogy ment?
Nemsokára mindenem fájt...
Mindenütt csupa salak volt, még a szeme is, sőt itt-ott vérzett is.
Nagyon érdekes egy fickó.
Igyekezett, akár egy veszett kutya, még a vállát is majdnem eltörte.
Boris nagyon elszánt fiatalember,
és nála keményebben talán senkit nem láttam még dolgozni a sportban.
Imádtam játszani és edzeni is.
És főleg nyerni imádtam.
- Hatévesen nyertem először tornát. - Hatévesen?
Hatéves koromban.
Emlékszem, ahogy hatévesen feltartom a kis kupát.
Nem tudom, de biztos nagyon kicsi volt.
Rainer Martinell küzd Boris Becker ellen az első helyért.
- Gém, szett, meccs. - Igen!
Gondolj csak bele! Hét éve Borg is itt tartott.
Hasonló sikereket kívánok!
Sok szerencsét!
Boris, gyere csak!
Ha hatévesen is nyersz,
aztán hét- és nyolcévesen is, aztán lesz egy edződ,
egyre többet teniszezel.
- Hány évesek vagytok? - Tizenegy.
Ki a kedvencetek a nagy tenisztornákon?
Borg!
- Borg a kedvencetek? - Igen.
Gyerekkoromban Björn Borg volt a hősöm.
Csodáltam, imádtam. Olyan akartam lenni, mint ő.
Sosem adom fel.
Mindegy, mi az állás, az utolsó labdáig nincs vége a meccsnek.
Mikor ötévesen teniszezni kezd az ember, akkor nyerni akar.
Hiszen ezért edzünk annyit.
Egész életünkben erre törekszünk.
Borg láttán elhatároztam:
„Nekem is így kell majd játszanom.”
Wimbledon volt az egyetlen tévében közvetített nagy tenisztorna.
Mikor a híres 1980-as döntőjét játszotta,
Boriska ott ült Nyugat-Németországban a szüleivel
a tévéközvetítés előtt.
Egy bizonyos szintre elérve
ráébredsz, hogy ez fejben dől el. Az akaraterő viadala.
Két szett, mind.
A negyedikben buktam a rövidítést,
biztosra vettem, hogy elvesztem a meccset, úgy kifáradtam.
Teljesen hihetetlen.
És mit gondolhat most Borg?
Azt hittem, megnyerem.
Hogy... Most már nem akarhatja nálam jobban.
Egy pont a bajnoksághoz.
De csak rá tudott kapcsolni megint.
A bajnok!
Lenyűgözött, hogy megnyerte.
Az ifitornákon játszva Björn Borgnak képzeltük magunkat.
Akkoriban nem viselkedtem jól a pályán.
Begurultam. Aztán eltörtem az ütőimet, meg ilyenek.
Mindig az volt a büntetésem, hogy a saját háromórás edzésem után
még egy órát Steffi Graffal is játszanom kellett.
Németország mindenkori két legjobb teniszezője 16 kilométerre
lakott egymástól.
22 GRAND SLAM-CÍM
Tizenkét éves koromra én voltam a legjobb U14-es.
Tizennégy évesen pedig a felnőtt férfiakkal játszottam,
és felnőtt fedett pályás országos bajnok is lettem 14 évesen.
Akkoriban igazából csak három menedzseri csapat volt,
akik számítottak a teniszben.
Mind ellátogattak apámhoz.
Mark McCormack gyorsan pénzt ajánlott, ahogy Donald Dell is,
és apám pedig tiszteletlenségnek érezte, hogy pénzért kéne eladnia a fiát,
úgyhogy udvariasan kiebrudalta őket.
Tiriac viszont szóba se hozta a pénzt.
Azt mondta: „A fiuk nagyon tehetséges. Szeretném átvenni őt,
úgy vigyázok majd rá, mintha a saját fiam volna.”
Beszéltem a szüleivel.
Nagyon egyszerű emberek, normális emberek.
Kedves emberek. Mindent megértettek. Megállapodtam velük.
Hogy otthon maradnak, és ha majd valahol döntőbe jut a fiú...
A döntőkre majd néha meghívom őket is. Nem szeretem, ha a szülők beleártják magukat.
Anyám mind a mai napig
azt tartja élete legnagyobb hibájának,
hogy megengedte, hogy kimaradjak az iskolából.
Csakhogy apám úgy döntött, hogy: „Adjunk egy esélyt a kis Borisnak.”
És így aztán 16 évesen hivatásos teniszező lettem.
Erőből játszottam.
Mindig nagyon keményet ütöttem, és robbanékonyan előretörtem.
Mindig kőkemény volt.
A stratégia nem volt túl komplikált.
Ösztönösen tudtam, hogy az erőn múlik.
Hogy letaglózzam a másikat.
Az lehet, hogy te elfáradsz előbb-utóbb, de én nem fáradok el.
1984 őszén nagyjából úgy 100. lehettem a világranglistán.
Folyton az első fordulóban vesztettem,
szeptemberben és októberben végig.
Hatszor-hétszer is előfordult ez,
márpedig egy teniszezőnek az hosszú idő.
Megcsappan az ember magabiztossága, az önbecsülése.
És akkor összeomlottam. És Tiriac ott volt.
Elsírta magát. Tudja?
„Nem fog menni. Hiába ez is, mindent megteszek, de...”
Mondom neki: „Boris, nincs veled baj.”
Gondolj bele! Nincs semmi gond.
Mire én: „Ion, nem bánom, ha a világ végére is kell elutaznom,
de néha muszáj nyernem.”
Bennem mindig is a győzelem tartotta a lelket.
Erre azt mondta: „Boris, garantálhatom,
hogy ha kibírod ezt így még úgy három hónapon át,
akkor nagy dolgokat fogsz nyerni.”
A 85-ös év elején
már a világ legjobb játékosait győztem le.
És a 30. helyre léptem a ranglistán.
Bekerültem az Italian Openre.
Az elődöntőig jutottam, és a 20. helyig léptem előre.
A tenisz berkeiben jártasak mondogatták, hogy:
„Ez a német siheder még viszi valamire.”
Kezdték emlegetni Boris Beckert Németországból.
„Látnod kell, hogy teniszezik a kölyök.”
Tán úgy 1985 februárjában vagy márciusában játszottunk egy edzőmérkőzést.
Folyton rinyált meg panaszkodott minden ítélet miatt.
- Nem! - Utolsó figyelmeztetés.
Azt a meccset könnyedén meg is nyertem,
úgyhogy bementem az öltözőbe, és mondtam:
„Hé, Boris, hallod, előbb nyerjél már valamit,
és aztán majd reklamálhatsz,
de amíg nem nyersz, addig ne gyere már ezzel.”
Azt legmerészebb álmaimban sem gondoltam,
hogy négy hónap múlva a Queen’sben és Wimbledonban is nyer.
Wimbledon előtt a Queen’s Club volt a fő füves pályás torna.
Johan Kriek ellen játszottam a döntőt.
JOHAN KRIEK HANGJA
Egy német gimnazista az ellenfelem a döntőben.
Gondoltam: „Hű, ez milyen könnyű cím lesz.”
Magabiztos lett. Elkezdett bombákat adogatni.
- Igen! - Gém, szett és meccs.
Mikor megvert a döntőben, egy újságíró kérdezte:
„Mr. Kriek, mit szól a német gimnazistához?”
Mondtam: „Ha így szervál, megnyeri Wimbledont.”
Becker szüleit láthatjuk itt, teljesen magukon kívül vannak.
Gratulálok!
Gratulálok. Üdvözlöm!
Igen híres nevek közé került ezen a kupán.
Laver, Hoad, Sedgman társaságába, és persze McEnroe
- és Connors is ott van. - Igen.
Így van, mondjuk, ez is csak még egy név rajta.
Pont Connors és McEnroe között van. És ez hihetetlen.
- Tizenhét évesen. - Igen. Bizony.
- Nagyon korai, nem? - De, igen.
Mintha szökőár indult volna meg. Éreztem az óriási hullámot. Meglovagoltam.
És csak úgy... normálisan játszottam, és nyertem.
A TORNA EDZŐPÁLYÁJA
A Queen’s és Wimbledon közötti héten
átraktak egy jobb edzőpályára, mindenki nézhette,
és éreztem, hogy megbámulnak az emberek, és ez jólesett.
Tegyenek csak a kirakatba, majd megmutatom, mit tudok.
Még csak nem is a győzelem járt az eszemben.
Magát a pillanatot élveztem.
Olyan voltam, mint egy kisgyerek a játékboltban.
Szerintem ő egészen másképp állt a füves pályához.
Senki nem tud füvön jól játszani.
Aki azt állítja, hogy a füves pálya specialistája,
az a 60-as évek Ausztráliájában él. Ők tényleg a fűre szakosodtak.
De másutt nincsenek füves pályák a világon.
És még a tetejébe a vetődések!
Az aztán... Az teljesen eszeveszett dolog volt.
Füvön? Oké, talán.
De ő salakon is vetődött.
Volt labda, amiért vetődnöm kellett.
És szerintem leginkább ez nyűgözte le az ellenfeleket,
hogy mi mindenre képes vagyok a labdáért.
Odáig elmegyek, még ha fáj is.
Időkérés.
Na most 1985-ben Wimbledonban
a negyedik körben Tim Mayotte 2-1 szettel járt előttem.
Csúnyán megrándult a bokám.
Nekem annyi.
- Jó ég! - 30-15.
Tim az alapvonalon maradt.
Ha bejön a hálóhoz, és megrázza a kezem, vége a meccsnek.
És nem lett volna Wimbledon.
Majdnem feladta.
Mire én: „Bosch, üvölts rá!”
A szemem sarkából láttam, Bosch és Tiriac így csinál.
Egyből felébredtem, és meghallottam Tiriacot:
„Kérj időt! Kérj ápolást!”
Kaphatnék három percet?
Nem, csak megrándult.
Időkéréshez folyamodik,
sérülés ellátására három perc szünet jár.
Az erőnléti edzőnek az öltözőből a 14-es pályára kellett jönnie.
Még szerencse, hogy nem a centerpályán játszott.
Vagy 20 perc eltelt, mire odaért az orvos.
Három percnél biztos tovább tartott,
mire ideért az edző, de a lényeg, hogy ideért.
Kék-zöld volt a bokám,
de azért tudtam folytatni a meccset.
Tizenöt perc múlva minden megváltozott. Érzelmileg összeomlott.
Épphogy kezet fogott.
Leviharzott a pályáról, meg is értem.
Azután mindent át kellett szerveznünk,
mert már nem 30, hanem 130 újságíró várta.
Mr. Arthur Ashe-t pedig ugye ismeri.
Jó lesz.
Boris, meglep, hogy 17 évesen bekerültél a negyeddöntőbe?
Igen, persze.
És a bokád?
Hát, a bokám nem vészes, de nincs is jól.
Hatalmas nyomás nehezedik rád ilyen fiatalon.
Nem vagy kiemelt, bár ezzel mások is vannak így.
Igen.
Elbírod a nyomást?
Igen, azt hiszem. Megpróbálom elbírni.
Ami Beckert illeti...
Vajon csak szalmaláng, vagy számolni kell a kölyökkel?
És ha nyerne, ő lenne a legfiatalabb bajnok
nem csupán itt, hanem a négy nagy torna mindegyikén.
Szerintem nem csak szalmaláng, hanem igazi tehetség.
Mennyire nehéz egy fiatalembernek az ő korában, hisz még csak 17 éves,
megtartani a valóságérzékét?
Nincs teniszező, aki megtartja a valóságérzékét.
Ez az! Megcsinálta.
A bajnokság...
győztese Becker!
Wimbledon után Tiriac elvitt Monacóba, ahol akkoriban éltem.
Azt mondja: „Dehogy mész vissza a lakásodba.
Bejelentkezünk a Monte-Carlo Beach Hotelbe,
és elmondom neked, hogy mi volt ez az egész.”
Én meg csak: „Mi van?” „Elmondom neked, hogy mit is tettél.
Megtanítalak, mi lesz a most jövendő életed jó és rossz oldala.”
Mindarra, ami azzal jár, hogy én lettem
az első német, a legfiatalabb, a kiemelés nélküli.
A teniszvilág elvárásaira, Németország elvárásaira,
a világsajtó elvárásaira.
Arra, hogy barna cipőhöz barna övet viselünk,
nem pedig feketét. Vagy hogy hordjuk az inget, nyakkendőt,
az egészet, hogy hogyan kell ikonná válni,
szupersztárrá válni a sportvilágban.
Azt mondta: „Ja, a tenisz remek dolog, de amint lelépsz a pályáról,
mostantól üldözni fognak.”
Én nem csináltam semmit.
Eleve megvolt benne.
Volt karizmája. Mindene megvolt a fickónak.
És hatalmas nagy megasztár lett belőle.
Boris! Boris! Boris!
Mit mondanál, ha itt lenne?
Hadd játsszak veled egy meccset!
Büszkék vagyunk Boris Beckerre. Naggyá tette Leiment.
Leimen híres lett!
Olyan boldogok vagyunk, mint a királyok!
Boris Becker a kedvencem.
Jó játékos, bejön a hozzáállása, és fiatal is.
- De német. - Igen.
Michael Jackson és Madonna is elbújhat. Új bálványa van a kamaszoknak.
Tiriacnál senki sem tudta jobban, hogy kell
a hírnévből hasznot húzni.
Erdélyben született, egy kilátástalan, golyóscsapágygyári állásból menekült
a hivatásos tenisz- és hokiversenyzésbe.
A romániai kommunizmus összeomlása után
Tiriac olcsón vásárolt fel állami vállalatokat,
és milliárdos lett.
Mintegy 500 oldtimer kocsijáról volt híres.
TIRIAC-GYŰJTEMÉNY
Menedzserként rafinált üzleti érzékével
milliós szponzori támogatásokhoz segítette hozzá a fiatal Boris Beckert.
Ez a Coca-Cola!
Talán nem tudják, hogy a Puma gyártja a teniszcuccaimat.
Tiriac tudta, hogy kell eladni egy arculatot.
Ő kötötte a szerződéseket. Nála voltak a bankszámlák.
Ő irányította az életem, méghozzá nagyon jól és professzionálisan,
mert máshogy nem is lehetett.
Kitanítottam, hogy ne legyen hitelkártyája.
Ne hordjon magánál készpénzt.
Mert a körülötte lévők majd nyerészkedni fognak rajta.
Ez még nagyon kis korában volt.
Egy 17 éves még nagyon fiatal.
Nem emlékszem, hogy aktív játékosként valaha pénzt vettem volna ki.
Nem emlékszem, hogy valaha tudtam volna,
mennyi pénz van a számlámon.
Elég volt? Bőven elég.
Mikor indul a repülő?
Tudják, mi, sportolók nem jártunk egyetemre.
Nem tanultunk jogot. Nem tanultunk üzletvitelt.
Hisz a mi üzletünk a sport volt.
Úgyhogy mire a 30-as éveinkben abbahagyjuk a sportot,
baromira fogalmunk sincs semmiről.
- Herr Becker! - Herr Becker!
Mr. Becker?
Mr. Becker, egy szót angolul...
HÁROM ÉVVEL A VISSZAVONULÁSA UTÁN
Az egykori wimbledoni teniszbajnok, Boris Becker
akár három és fél éves börtönbüntetést is kaphat adócsalás miatt.
A vád szerint több millió fontnyi adót nem fizetett be
az 1990-es években.
BECKER: „BÖRTÖN FENYEGET”
A sztori megértéséhez
néha jobb oda-vissza haladni az időben.
Már jóval a londoni ítélete előtt
összeütközésbe került a német törvénnyel.
Az állítólagos hatalmas vagyonom miatt
a németek kezdtek rám kicsit... Hogy is mondjam? Irigykedni.
„Ez a fiatal srác azt csinál, amit akar, és sok pénzt keres,
úgyhogy biztos van valami gyanús a dologban, nem?”
A magamfajta kisemberek számára nagyon kiábrándító,
hogy a Boris Becker-féle nagyhalak bármit megúszhatnak.
Hát, a szórakoztatóiparban is benne van, meg a sportiparban is,
úgyhogy büntetést érdemel.
Vád alá helyeztek adócsalás miatt.
Márpedig a kormány igazán hatalmas ellenfél.
A kormányt főleg a karrierjének korai szakasza érdekelte,
amikor a menedzsere, Ion Tiriac, tanácsára Becker Monacóba költözött.
A híres adóparadicsomban Boris távol tarthatta keresetét
a német kormánytól.
Mire az ügyészek vizsgálni kezdték a pénzügyeit,
Becker szakított Tiriackal, hazaköltözött, és feleségül vett egy fiatal német nőt.
Épp Miamiban nyaraltak, mikor bekopogtatott az adóhatóság.
Hajnalok hajnalán felhívott az ügyvédem azzal, hogy a rendőrség...
az adóhatósággal együtt, tudják, be akar törni a házadba.
Tudják, és legfőképp fel akarják törni a széfedet.
Hajnali három-négy körül jött a telefonhívás,
és elsőre nem is találtam el a kódot.
Nem számít rá az ember, hogy a kormány feltöri a müncheni házát.
Minden bizonytalanná vált azután, tudja?
Úgy éreztem... Hogy lehet ez?
Hogy csak úgy betörnek, és ezt teszik.
Úgy kezelték, mint valami bűnözőt.
Azért is különösen fájdalmas volt neki, mert nem voltunk ott.
Nem tehettünk semmit.
És derült égből villámcsapásként ért.
És olyan totális betolakodásnak érződött, inváziónak.
Mondtam, hogy: „Van ott ékszer, és van egy csomó papír,
de vannak meztelen fényképek a várandós feleségemről is, bizony,
bánjanak a képekkel körültekintően!”
Mindent elvittek, a fotókat pedig azóta sem kaptam vissza.
Arra emlékszem, hogy rengeteget telefonált,
és nem értette.
Teljesen összezavarodott, nagyon meglepte az egész.
Elszomorodott.
Azt állították, hogy elvileg volt egy müncheni lakóhelyem,
mialatt hivatalosan Monacóban éltem.
Két év leforgása alatt
Becker 72 napot töltött Monacóban,
azonban 139 napot a müncheni tetőtéri lakásban.
A nővéremnek volt egy lakása,
abban volt egy vendégszoba,
és amikor Münchenben jártam látogatóban,
szálloda helyett a nővérem vendégszobájában szálltam meg.
Ez volt a bűnöm.
...hogy fenntartott egy lakást Németországban,
és ezért,
pontosan a törvénytelen adókerülés végett,
ezt a tényt eltitkolta az adóbevallásában.
Mint mondtam, a vádlott saját bevallása szerint szándékosan cselekedett.
A tárgyaláson az ügyész három év és kilenc hónap
letöltendő börtönbüntetést kért a bírótól.
Majd’ felrobbantam,
legszívesebben odamentem volna hozzá, tudják, hogy vajon
teljesen elment az esze, vagy mi van, de csöndben kellett maradni.
Két év lett, felfüggesztve.
Befizettem egy 250 000 márkás bírságot,
és az ügy le volt zárva.
Boris Becker közleményt adott ki,
egyebek között azt állítva:
„Ez volt a legfontosabb győzelmem, és szabad vagyok.”
Képzelhetik a német címlapokat.
LECKE ALÁZATBÓL
BECKER FELTÉTELESEN SZABADLÁBON
Ha csak egy kis szellő fúj az életemben, abból mindig tornádó kerekedik.
A legolvasottabb német napilap jelenlegi főszerkesztőjének
volt erre egy erős magyarázata.
Három téma volt, amivel mindig el lehet adni az újságot.
Az egyik Adolf Hitler,
a másik Németország egyesítése,
a harmadik Boris Becker.
TUDOM, HOGY VEZEKELNEM KELL
Ez az, amit én félreértettem 35 éven át.
Megmondtam neki: „Ha a pályán bajnok leszel,
a pályán kívül is az légy!
Hadd ne kelljen már agyba-főbe verjelek.
Mert bármikor összeverlek, mindenki előtt.
Nem számít, mennyi pénzt keresel,
mert a pénz javát úgyis én keresem meg
neked, és ez is történt.”
Egy nagy megasztár 10-15%-ot,
esetleg 20%-ot keres a pályán,
a többit pályán kívül.
EGÉSZEN ÚJ JÁTSZMA.
Tiriac nagy marketingkampánnyal állt elő
az újdonsült szupersztárjának,
és hatalmas támogatásokat kaptam
a világ vezető vállalataitól,
és arra épült a terv, hogy az ifjú Boris Becker győz.
Ha nem nyerne többet, akkor borul az egész sztori, igaz?
Ahogy mondani szoktam: „Ezzel jár.”
Vagy képes rá valaki, vagy sem.
Ha valaki jó világelsőt akar csinálni Borisból,
annak jó stabil teniszjátékossá kell faragnia.
Nem jutottam tovább a rohadt negyeddöntőnél,
azt hiszem, vagy öt egymást követő tornán.
Negyeddöntő itt, negyeddöntő ott, negyeddöntő...
A negyeddöntő jó volt, de nem elég jó.
Aztán Wimbledon előtt beütött a nagy krízis.
Jött a nyomás.
„Meg tudja védeni a címét Boris, vagy mégis szalmaláng volt?”
Gém, szett és meccs, Becker.
Megnyerem a negyeddöntőt, minden szettet. Megnyerem az elődöntőt.
Már kezdtem érezni, hogy: „Ez jó.
Így már... Már kezdem érezni az erőt.”
És mindenki más is így: „Ez már... most már...
Már megint ráérzett.”
A döntőben Ivan Lendl ellen játszottam.
A világelső Lendl ellen.
Igen! Atyavilág!
Minden idők egyik legjobb tenyeresét ütötte,
és az egyik legnagyobb szerváját is.
Nagyon kevés érzelemmel játszott, akár egy számítógép.
Ő nem bűvölte el a közönséget.
Nem volt egy showman.
Én őt nevezném a teniszben az első profi játékosnak.
Gém, Lendl.
Wimbledon előtt
volt egy hosszú beszélgetésem Tiriackal és Boschsal.
Most már mindent megtettem, amire kértetek...
úgyhogy most az egyszer azt kérem: „Hadd játsszam úgy a meccset, ahogy én akarom.”
Engem az erőm tett bajnokká.
Tizenöt-semmi.
Gém, Becker.
Nem hinném, hogy valaha láttam
Beckernél elszántabb játékost.
Csendet kérünk!
- Igen! - Gém, szett és meccs Beckernek.
Számomra ez teljesen hihetetlen volt, hogy ekkora nyomás alatt
újra győzni tudott.
Kétszer nyert Wimbledonban még a 19. születésnapja előtt, ez egészen eszelős.
Alighanem a legfontosabb tornagyőzelmem, hogy megvédtem a wimbledoni címemet.
Talán nevezhetjük akár felnőtté válásnak.
Eléggé megértem hozzá, hogy tudjam, megbízhatok az ösztöneimben.
Megbízhatok a saját erőmben.
Utána beszéltem az apámmal.
Mondtam, hogy: „Apa, ne rendezz megint autós felvonulást Leimen közepén.”
Mégis megtette.
Ebből aztán nagy veszekedés lett. Mondtam, hogy nem megyek.
Mire ő: „Fiam,
úgy nem mehetek haza a városba. Szégyent hozol rám, ha nem jössz.”
Erre én: „Utoljára mondom, ez az én életem.
Az én győzelmem. Az én döntésem.
Megteszem, mert szeretlek és tisztellek,
de ez volt az utolsó, hogy helyettem döntöttél.”
Ha az embert ilyen fiatalon bedobják a cápák közé a nagy óceánba,
úgy nagyon nehéz megtanulni úszni.
De ha egyszer sikerül úszni,
az a legyőzhetetlenség érzését adja, vagyis akkor nyer az ember.
Ősszel olyat tettem, amit senki más se előtte, se utána.
Három Masters-tornát nyertem három, egymást követő héten, három kontinensen.
De azt ne kérdezze, hogy aludtam!
Mert sehogy.
Egyiket a másik után, majdnem minden tornát megnyertem.
Nagyon ott voltam. A közelembe se értek.
Lehet, hogy sok német számára egy kiskorú profi teniszező
megtestesíti azt, ami a valóságban esetleg elveszett?
A küzdőszellemet, a tettvágyat, a határtalan önbizalmat?
PSZICHOLÓGUS
Bizonyos fokig igen. Viharvert nemzet vagyunk,
és örülünk, nagyon helyesen,
bárkinek, aki képes nemzetközi sikereket elérni.
Ő volt az első német,
aki a háború után...
Ő lett az ifjú Siegfried.
A NIBELUNGOK: SIEGFRIED (1924) RENDEZTE: FRITZ LANG
Fiatalember létére ügyesen boldogult.
És olyan személyisége is volt, amilyen egy megasztárnak kell.
A tenyerükön hordozták az emberek.
Boris Becker egyik leghőbb vágya teljesült.
A Vatikánban találkozott a pápával.
A kétszeres wimbledoni bajnok
még egy teniszütőt is hozott II. János Pálnak.
A pápa maga is teniszezik. Nagy sportember.
Valamint úszik is.
II. János Pál pápa volt, aki már korábban meghívta Boris Beckert
pár hónapja látogatóba.
Ne feledjék, hogy három tornát megnyert három kontinensen,
különféle pályán, egyedül!
Köszöntjük itt, Boris Becker!
Miként vélekedik a többi játékosról?
McEnroe visszatér még?
Mindhárom most véget ért tornán ott volt.
Nos, természetesen hosszú út vár rá,
de szerintem van esélye visszatérni.
Játszott McEnroe-val a visszatérése után?
Igen, játszottam John McEnroe-val, Stratton Mountainben, Vermontban.
Hiba!
McEnroe mérgében fonákból a hálóba vágta.
Mi a baj?
Az év elején pihentem egy kicsit.
Nagyon felspannolva érkeztem Stratton Mountainbe,
mert úgy éreztem, hogy ki kell állnom, és bizonyítanom kell.
Éppen akkor tért vissza egy szünetről,
és nekiállt, hogy móresre tanítsa a német srácot.
Készen álltam, hogy, tudják,
úgy istenigazából rázúdítsam... Nem mintha amúgy nem szoktam volna,
de most a szokásosnál is jobban.
Out!
John tartja a szervát, 1-semmi.
Mac visszatért.
Akkoriban még nem volt mikrofon a pályán,
úgyhogy nem nagyon hallatszott, amiket a játékosok mondtak.
Szóval jól meg akartam félemlíteni,
és hát amolyan...
a teniszben szokásosan beszólogatni egy kicsit.
Az első térfélcserénél, Cliff,
McEnroe váltott pár szót Beckerrel a tiszteletről.
Nem lehetett pontosan érteni. Nem hallani mindent.
Ilyet szólt: „Boris, a szart is kiverem belőled, te kis pöcsfej.”
Képzeljék, ha ma valaki ilyet mondana!
Ott helyben megbírságolnák.
Teljesen lesokkolt. Beparáztam. Most mit csináljak?
Egész sor új angol kifejezést tanultam abban a két és fél órában.
Amiket addig sose hallottam, és ritkán is veszek a számra.
Azt mesélte, az első cserénél beszólt neki.
Be, de szemlátomást nem vált be túl jól.
Az első szettet 6-3-ra megnyerte.
Nagy csata lett.
Igen, azt hiszem, kicsit már hiányzott McEnroe.
Soha senkit nem láttam, aki nála jobban érzi a labdát,
olyan szögeket talált, olyan labdavezetéseket talált,
amiket nem lehet begyakorolni, sem tanítani senkinek.
Nagyon ügyetlen volt a technikája,
ellene is ügyetlenül lehetett játszani, mert más nem játszott úgy.
Mindent beleadott, és erre én is így reagáltam.
Nem futamodom meg a harctól.
Imádtam a játékát.
Bejátszotta az egész pályát, és... Egyszerűen öröm volt nézni.
Olyan... Gyermekien túláradóan játszott, csak épp egy felnőtt férfi testében.
Azt gondoltam:
„Ennél a srácnál nagyobbat senki nem adogat a tenisz történetében.”
A második szettet megnyertem,
aztán a harmadiknál jött a rövidített, négy meccslabdája volt.
RÖVIDÍTÉS - 3. SZETT
8-7 McEnroe-nak.
Mire emlékszik még abból a meccsből?
Hogy meccslabdánál igazságtalanul ítéltek.
- Out! - Ó, nem!
Volt pár meccslabdám, és az elsőnél,
amint ütni készülök... „Out!”
Mi van?
Gondolom, akkor lecsapott rám a karmám.
Nem sok ilyen tett be, de az nagyon.
Totál zuhanórepülésbe kerültem tőle.
Nehéz helyzet.
Honnan tudja?
A feltörekvő fiatal zseni, Boris Becker győz.
Szerintem John azt érezte, hogy:
„Ez a rohadék a túloldalon ugyanolyan akaratos, mint én.
Ő sem tűr ellentmondást.”
És nagyjából attól a pillanattól kezdve tisztelni kezdett.
Sprechen Sie English?
Megváltozott a játék. Egyre inkább az erőfölényről szólt.
Voltaképpen mondhatni, egyszerűen leszervált a pályáról.
1987-ES DAVIS-KUPA USA - NÉMETORSZÁG
Öt órája játszottunk, és még csak három szetten voltunk túl.
És úgy tűnt, Boris jól bírja.
Vége a mai napnak.
Ellene is ugyanannyiszor vesztettem, mint a legjobbak ellen.
Bárcsak akkor játszottam volna ellene, mikor a csúcson voltam.
Biztos úgy is győzött volna párszor,
de azért én is jobban játszottam volna.
Kivételes képességem volt, hogy irritáljam a másikat...
ELŐDÖNTŐ
...így mindennél keményebben küzdöttek.
Ahelyett, hogy befognám, és hagynám őket önmegsemmisíteni.
De nem tudtam megállni.
Egyszer, mikor Borisszal játszottam Párizsban,
mert mindig volt neki ez a kamuköhögése,
és úgy csinált, mintha nem lenne kamu.
És ilyet csinált, hogy...
De tudják, mondjuk, pont bréklabdánál.
„Jaj már, Boris, ez nem méltó hozzád!”
Szerinte sokszor a hatás kedvéért köhögött, és nem azért, mert...
Igen.
Elegem volt belőle, úgyhogy ahányszor csak köhögött, én is köhögtem.
És ahogy utánozta a köhögésem, attól alighanem csak még többet köhögtem.
Így valódi meccs lett belőle, ugye?
Csendet kérünk!
Néha direkt köhög.
Out!
0-15.
Úgy a tizedik után az emberek huhogni kezdtek.
Nem tudták, mire véljék.
Én meg örültem, hogy lebuktattam a vetítést, amit művelt.
Megint „A köhögés”.
Végre azt mondja Boris, hogy: „John, ne már.
Ne szenyózzál már!
Megfáztam.”
Mire én: „Öt éve meg vagy fázva.”
Nem hiszem, hogy azóta se gyógyultál meg.
Csak négy éve.
Nehéz elhinni, hogy nem direkt.
Úgy ellenem fordult a tömeg, mintha valami rettegett barbár volnék.
Nem értettem: „Miért ellenem vannak, ha a másik kamuzik?”
És még ezek után is rendben találja?
A teniszt színpadon játsszák, és a közönség nagyon fontos.
Energiát ad, de bármikor el is veheti,
vagy a közönségnek, vagy a közönség ellen játszunk.
Felemeli a kezét. Győztesként emeli karját Boris Becker!
Ujjával int!
Ő nyert, ő volt a jobb...
Utána odamentem, hogy: „Hé, Boris, hallod...
Bocs az egész miatt.”
Becsületére, azt mondta: „Biztos a pillanat hevében. Barátok vagyunk.”
Én meg: „Köszi, haver.”
Azt a meccset amúgy szerintem megnyertem.
Úgyhogy ennyit erről.
Tehát Lendl a világelső,
Becker a második.
Jövőre vajon már Becker lesz a világelső?
Olálá, hm?
Nehéz dolog. Olálá.
NEGYEDIK FORDULÓ
Gém, Becker.
Gond nélkül, Becker.
Günther Boscht láthatjuk a tréningruhában.
Szabálysértés. Mr. Beckert edzői eligazításért figyelmeztetem.
Nagyon érdekes.
Először is még azt sem láthatja, hol az edzőm.
Tudom, hol az edzője, Mr. Becker.
Azt akarja, hogy kiessek a tornából.
- Nem. - De nem fogok kiesni.
Boris Becker némi civódásba bonyolódott.
Out! Vonal volt.
Helyesbítés. Jó a labda.
- Figyeljen a... - 4-2 Masurnak.
Biztos, hogy jó volt a labda.
Boris dührohamot kapott.
Már teljesen szétverte azt az ütőt.
- Kuss! - Csendet!
Csendet kérünk!
Az Australian Openről kipenderítették, és két nappal később
a 19 éves Becker már Günther Bosch irányítását is nélkülözi.
Megmondta Boschnak, hogy nem szorul állandó instrukciókra.
Hogy van Günther Bosch
tíz nappal a Beckertől való elválás után?
Nem sokkal jobban, mint tíz napja.
Őszintén szólva, még nem tettem túl magam ezen az egészen,
és azt hiszem, jó darabig eltart majd, mire túl leszek rajta.
Becker szűkszavú volt,
mikor barátnőjével, Bennyvel, Melbourne-ből Brisbane-be indult.
Majdcsak túlélem valahogy.
Igazából azért nem volt edzőm, mert nem akartam edzőt.
Nekem senki ne mondja meg, hogy eddzek, mit csináljak.
Pedig akkor lehet, hogy kellett volna valaki.
Már elsőként kiemelt voltam Wimbledonban.
Én lehettem volna a következő Borg, ötszörös győztes meg minden.
MÁSODIK FORDULÓ
Nem!
Kint volt! Ne már!
Attól a vereségtől megállt a világ.
„Mi történt? Uramisten!”
Ön szerint mi történt?
Az, hogy elvesztettem egy teniszmeccset.
Nem háború veszett el, senki nem halt meg. Csak egy meccs.
Mindent megkérdőjeleztem.
A rám nehezedő nyomást, a felelősséget.
Keresni kezdtem, kutakodtam magam körül.
Azt gondoltam, a teniszen kívül is biztos van élet.
Megakadtam... Úgy éreztem, nem szabadulhatok belőle.
A bulvárlapokat mindig jó olvasni.
Tessék: „Cseszheti! Menőzés helyett nőzés.”
Becker azzal indokolja,
hogy jó ideje nem nyert meccset,
hogy állítása szerint túl sokat kufircolt.
Most komolyan... Ne már! „De miért nem nyersz?”
„Hát mert túl sokat dugok, nem?”
ELCSESZTE! KIVERTÉK BORIST
A DUGÁS DUGÁJÁBA DŐLT BORIS ÍGY KEZDETT
ELCSESZŐDÖTT!
A SOK SZEX KIÜTÖTTE A NAGY BORIST
MI AZ A DUGÁS? - KÉRDI BORIS
„A SZÓT SEM ISMEREM”
„GERJED RÁM A TENISZKÖZÖNSÉG”
STEPH HERCEGNŐÉRT VERSENGENEK
„SZERELMET AKAROK, NEM SZEXET”
MIÉRT VESZTES A TENISZSZTÁR A NŐKKEL SZEMBEN
NEGYEDIK FORDULÓ
Gilberté a játék. Gilbert.
Az ellenféllel szemben
mindig igyekszik kitalálni az ember, hogy mit tehetne.
Nekem az volt a szokásom, hogy figyeltem az ellenfélre.
Boris ellen is.
Addigra már hatalmas szupersztár volt.
Mindent bele kell adnom, kitartóan elszántnak kell lennem.
Hátha sok visszaadott labdával ki tudom hozni a sodrából.
Tudják, adódott a lehetőség.
A játék és a negyedik szett Gilberté, 7-5.
Mikor visszabrékeltem, Boris nekiállt üvölteni magával...
meg minden ilyesmit.
Öröm volt nézni, mennyire kibukott.
Még az övénél is kétségbeesettebb a német kommentátor arca.
Úgy tűnik, Borisnak ma meggyűlik a baja az ellenféllel.
Günther Bosché,
aki nemrég még Boris Becker edzője volt.
NÉMET KÖZVETÍTÉS
A saját hibája.
Igen, a repülőgépnek szólt a szitkozódás...
Repülő húzott el a fejünk felett.
Kénytelen volt szünetet tartani.
Túl hosszú a szünet.
Adogatnia kell.
Muszáj szerválnia, különben kiesik a ritmusból.
Túl sokáig tart ez a szünet.
Hihetetlen.
Mindenki átéli néha,
hogy jó és rossz értelemben is nyomás nehezedik rá.
Két tűz közé kerültem,
ez volt annyira nyomasztó.
Csak fáradt voltam.
Egész héten kemény meccseim voltak, nagyon nyűgös volt minden.
És, szóval... Egy idő után ez az ember csontjáig hatol.
Aztán ’87-ben már nem bírtam elviselni a nyomást,
hogy győznöm kell, jól kell teljesítenem, nem tudtam aludni.
Nem bírtam az időeltolódást... Nem bírt leállni az agyam.
Két hosszú év állt mögöttem, kissé kimerültem.
Beszéltem a német csapatorvossal,
és azt mondta: „Van ez a nagyon enyhe altató,
nyugodtan szedheted...
Alszol tőle hat órát, és jól leszel, mire felébredsz.”
Csakhogy nagyon addiktív ám. És nagyon is erős.
És öt-hat óra után nem ébredsz frissen tőle.
Homályban érzed magad.
És ugyan tudtam tőle aludni, de aztán nélküle már nem is ment.
A versenyen kívül nem kellett volna szednem.
De aki ráfügg az altatókra,
az többé úgysem tud anélkül aludni.
Egész éjjel ébren voltam.
Eljártam társaságba, iszogattunk.
Nem egy hivatásos sportolóhoz méltó életet éltem.
Úgy csináltam, mintha teniszeznék, mintha nem lenne baj.
Akkor nem tudtam, hogyan változtathatnék ezen.
Igaz, Hamburgban nem voltak normális körülmények.
A túlcsorduló arénában
sokan érvényes jeggyel sem jutottak helyhez.
A növekvő nyugtalanság a pályán is érződött,
ahol Boris Becker elképesztően csúfos vereséget szenvedett.
Hiába hibáztatja a pályát, a közönséget...
hiszen nem játszott jól, és kész.
És ezt nem akarja elismerni.
A 85-ös Wimbledon óta nem játszottam Németországban.
Nem tudtam, hogy ilyen sok itt a rajongóm!
Jó lett volna, ha másokkal egyformán kezelnek.
De Németországban számomra ez lehetetlen,
mert itt valahogy különlegesként tekintenek rám.
Boris és Steffi Graf miatt
akkoriban iszonyú fontossá vált Németországban a tenisz.
És ez nagyjából akkor robbant be.
Elképesztő figyelem irányult rájuk.
Mint, mondjuk, egy német Michael Jordanre.
Az USA-ban mondhatni, én is nagy sztár voltam,
de nálam ennyire azért sose volt elsöprő.
Meg kellett küzdenie ezzel.
Két hétig tervez maradni, igaz?
Nem, tovább. Úgy egy hónapig.
- Egy hónap? Oké. - Igen.
Kérhetnék autogramot?
Igen, hogyne.
Velnek. V.
- V? - V-E-L.
Németországban eleinte nagyon büszkék voltak Borisra.
Nagy hősük volt,
de aztán jött... Azt hiszem, az irigységből lett gond.
Én is így jártam Svédországban.
Semmi gond.
- Minden... - Még nem.
...rendben van.
Ha teniszezőnek nem válik be,
még mindig lehet ám férfi modell, tudja?
Miért nem teniszezik?
Jó kérdés.
Némelyik lány elképesztő leveleket ír...
- Björnnek? - Igen.
És én bontom fel, mert ő nem ér rá.
IMÁDOM BJORN BORGOT
Na persze, nem érek rá.
Nem hagyja, hogy én bontsam fel. Ez a baj.
Mégis miket írtak azokban a levelekben?
„Találkozzunk!” És megírják a telefonszámukat,
egyfolytában fotókat küldenek, meg apróságokat.
Meg még egyebeket is, de azt nem mondhatom ki.
Tényleg?
- Jó, jó, jó! - Rendben.
Felemelnek egy bizonyos szintre, amit csak elérhetsz sportolóként.
És talán aki azt a szintet eléri,
azt egy kicsit vissza akarják rántani lefelé.
Boris is pont így járt Németországban.
Valóságos bálvány a szülőhazájában. Mindig is az volt, és az is marad.
Borishoz tényleg senki más nem fogható.
Mert Boris volt az első német teniszező, aki bármit is elért.
Nálunk pedig Björn Borg.
És Björn Borg már... Svédországban ő már utat tört.
Még a hajamat is úgy hordtam.
Sőt, még fejpántot is, mígnem az öcsém
megkérdezte, hogy minek. Mire én: „Nem tudom.”
De Boris szó szerint ki sem tudott mozdulni.
Német szupersztárként szerintem hatalmas volt rajta a nyomás.
A versenyen is voltak kötelezettségeim,
a német szponzorokkal szemben is, meg a jó ég tudja.
Csapdában voltam, és talán nem tudtam a sarkamra állni, hogy:
„Figyu, elég volt. Pihennem kell.”
A magánéletem sem volt kielégítő.
Nem a jó emberekkel barátkoztam, talán nem a jó barátnővel.
Nem voltam jó környezetben, ott nem tudtam kiteljesedni,
nem találtam meg a válaszokat, amiket kerestem,
Európában felnőtt fiatalemberként.
Így hát mit tettem? Kicseréltem a díszletet.
Új edzőt fogadtam, akit én választottam, nem Tiriac vagy Bosch.
Egy Bob Brett nevű ausztrált.
Ion megmondta, hogy ő nem engem választana.
BOB BRETT HANGJA
Én nem bántam.
Boris a maga ura volt.
Ion azt mondta: „Ne őt! Szerintem nem elég jó hozzád.”
És minél többet mondta, annál jobban akartam Bobot.
Tipikus Boris, már megint.
Már megint Tiriacnak akartam bizonyítani
a saját igazamat az övével szemben.
Továbbra is ő volt a mentorom, a főkolompos,
de úgy éreztem, nekem más úton kell eljutnom az ígéret földjére.
DÖNTŐ
Bajnokságlabda Boris Beckernél.
RÖVIDÍTÉS - 5. SZETT
MÉRKŐZÉSLABDA
Masters-tornára
a világ nyolc legjobb játékosa kvalifikálhat.
Én 85-ben a döntőbe jutottam. Ahol Lendl megvert.
És 86-ban kitől kaptam ki? Lendltől.
Na, kivel játszom a döntőt már megint?
Ötödik szettben rövidítés, oda-vissza.
Ő se akart veszíteni, én se.
Meccslabdám van.
A miénknél hosszabb labdamenetet senki sem játszott meccslabdahelyzetben.
Ha ezt megnyerem, a meccset is.
Eltaláltam a háló szegélyét...
és lepattant róla.
Egyikünk sem látta, melyik oldalra.
Meg kellett várnunk a bírót.
Mikor azt mondta: „Gém, szett, meccs”, valaki hozott egy német zászlót,
és szaladgált vele.
Egyik meccs jobban ment, mint a másik.
Megnyertem a US Opent, megvertem Ivant.
BAJNOK
Egyre kevesebb időt töltöttem Európában.
Kezdtem tovább maradni Amerikában és Ausztráliában,
általában távol attól, hogy Boris Becker legyek talán.
Nagyon kedveltem Bobot és mindazt, amit ő nyújtott,
ahogyan edzettünk.
Lassan újra örömömet leltem a teniszben,
mert már nem csak az töltötte ki a napom.
Nekem az nem elég, hogy napi három óra tenisz után
aludni menjek.
Nekem az borzalmas lenne.
Úgyhogy mást is kell csinálnom, ami stimulálja az agyam,
ami inspirál.
Herr Bosch, már egy évtizede ismeri Borist, talán még régebb óta.
Kicsit régebb óta.
Visszatekintve mit gondol, mi a legfőbb erőssége és mi a gyengéje?
Írtam erről a könyvemben.
A tenisztornák alatt Beckernek nem Edberg vagy Lendl az ellenfele.
Becker gyakran Becker ellen játszik.
És ha képes legyűrni ezt a Beckert,
a belső ellenfelét, akkor a játékot is megnyeri.
Ez már túl sok, érted?
Edberg volt a legkeményebb ellenfelem.
Minden idők egyik legremekebb szerva-röpte játékosa.
Számomra olyan volt, mint Barisnyikov.
Úgy repdesett a pályán, mint Barisnyikov a színpadon.
Könnyed lábmunkával röpült, mindig jó helyre,
sose billent ki az egyensúlyából.
Edberggel tudom, hányadán állok.
Ha 6-4, 6-4-re megverem, akkor tudom, hogy jó formában vagyok,
viszont ha ő keni el a számat, akkor tudom, hogy sokat kell edzenem.
DÖNTŐ
’88. Edberg.
A wimbledoni centerpályán, amit az otthonomnak tartok.
Edberg gyönyörűen visszajött.
Korábban Becker uralta meccset, de ő kitartott.
Mikor ők kerültek szembe, svédként kinek drukkolt?
Esetleg...
Stefannak kell szurkolnom természetesen.
Bajnokságlabda.
Háromszor játszottak Wimbledonban.
Az ilyen vetélkedés jót tesz a tenisznek.
Gém, szett, meccs, Edberg.
Becker még egyszer meg akarta érinteni
a teniszvilág leghíresebb kupáját.
Meg kell tanulni elfogadni a vereséget, és hogy hibáztunk.
Azt, hogy a vereség is a játék része, és hát ez benne a nehéz.
Mert a következőn is úgy kell odaállni,
- hogy nyerni fogunk. - Igen.
DÖNTŐ
A lelkem mélyén mindig Edberg az ellenfelem.
Stefan Edberg biztos csak kapkodja a fejét.
A bajnokságot érő labda Beckeré.
Gém, szett, meccs. Becker.
Káprázatos teljesítményt láthattunk Boris Beckertől,
aki az imént hajította a tömegbe az ütőjét.
Ilyet eddig még senkitől sem láttam.
Átérzi kicsit az energiákat? Átveszi a bizsergést.
Igen.
Ettől ijednek meg a fiatal játékosok.
Nem tudnak megbirkózni vele. Nincs hova bújni.
Itt nincs hova.
Hullámhegyek és -völgyek közt
kicsit elvész a motiváció, az éhség.
Mást is akar csinálni, nem csak mindig teniszezni,
úgyhogy neki tavaly a visszatérése...
Novak testileg fitt, szerintem mentálisan is ép.
És miért is ne lenne? Ez a legjobb a világon.
Én elfogadtam volna, hogy ezt tehessem.
Velem is megesett már.
Oké, Boris és Mac, köszönjük szépen!
És Roger Federer lép pályára...
Mindig is érdekelt a média, az újságírás.
De a sor végéről kellett kezdenem, szép lassan előrelépdelve,
mire kamerák előtt beszélhettem a teniszről.
Míg végül hagyták, hogy wimbledoni döntőt kommentáljak.
Már-már tenyeres verseny lett.
Ki üt keményebbet?
Federer kerüli a fonákot,
és elfojtja a tenyerest.
Üdv a Daily Serve-ben!
Adam Peacock, valamint Boris Becker és Kim Clijsters!
Tetszhetett, amit láttak.
A vereség a győzelem része, hozzátartozik a teniszhez, és...
Ha van, amihez értek, az a tenisz.
Boris kommentátori sikerei azonban nem csak a teniszről szóltak.
Jó elbeszélő. Számomra is részint ezért lett érdekes.
Filmszereplőként látja a játékosokat.
Vicces, bájos és lehengerlő tud lenni a kommentárja.
Néha eltöprengek, nem túl vicces-e, hogy igaz legyen.
Ott kettő, és kettővel később van még egy.
Döntő, döntő, döntő, döntő.
Stefan megverte Borist, Boris megverte Stefant.
Mikor harmadszor összecsaptak, abból ötszettes meccs lett.
Egy nagyon pazar meccs.
Peter!
- Negyven másodperc. - Jó.
A 90-es években még javában altatófüggő voltam.
A wimbledoni döntő előtt
hajnali ötkor vettem be az utolsó tablettámat.
Hiba volt.
Az edzés 11-kor kezdődött, a meccs pedig 14 órakor.
Kiütöttem magam, délelőtt 11.30-kor ébredtem.
Gyorsan bekaptam valamit, és átrohantam a klubba.
„Ütögethetek kicsit?”
Úgyhogy fél egy, egy körül ütögettem kicsit.
Elkezdődött a meccs.
Lassú voltam. Bármit csináltam, elment mellettem a labda.
Azt se tudtam, mit csinálok.
Elvesztettem az első szettet, a másodikat is.
Biztos kiizzadtam magam, és felébredtem.
Óriási fordítás.
4-1-re vezettem az ötödik szettben.
És izgulni kezdtem.
Gém, Edberg.
A testbeszéd az, ahogy a pályán mozgunk.
Hogy kihúzzuk-e magunkat,
ha csak mégoly kicsikét is előredőlünk, bármit teszünk.
Az ember talán észre se veszi, de az ellenfél meglátja. Megérzi.
És az a rövid pillanat épp eleget vesz ki belőlünk, az önbizalmunkból,
a hitünkből ahhoz, hogy a másik fél fölénybe kerüljön.
Talán ki se lehet fejezni, le sem lehet írni, mi történt,
olyan picike gondolattöredék az egész,
mégis eldöntheti a meccs kimenetelét.
Gém, szett, meccs: Edberg.
Végül megnyerte 6-4-re.
Mondtam magamnak, hogy: „Te hülye idióta, az elején megverhetted volna.
És le kell állnod az altatókkal, mert ez sehova nem vezet.”
Úgyhogy ez az a meccs, amit szerencsére elvesztettem.
Emlékszem, nem sokkal ezután az utolsó dobozt kidobtam az ablakon.
És azt mondtam: „no más,” elég...
Ez fura.
Boris azt mondja, azután dobta ki az altatót, hogy Edberg megverte 1990-ben,
a könyvében viszont
azt írta, a felesége dobta ki az utolsót 1992-ben, kerek két évvel később.
Vajon csak egyszerűen rosszul emlékezett?
Soha semmilyen tapasztalatom nem volt drogokkal.
Azt hittem, hogy ez maga az ördög.
Nem is értettem, hogy miért szedi.
Csak azt tudtam, hogy nem akarja szedni, és azt mondta, hogy nem tesz jót neki,
úgyhogy szépen lehúztam a vécén.
Hát igen. Nem tudom. Ő máshogy meséli?
Nézze, van ez a jelenség, hogy ha valaki része volt az életemnek,
márpedig ő nagyon is része volt,
meg néhány másik barát is része volt,
hogy akkor saját véleménye lesz arról, hogy mi történt,
bizonyos dolgokról.
És meggyőződésük, hogy az úgy igaz.
De mivel én voltam, aki altatókra szorult,
elég jól tudom, hogy mikor szedtem, és mikor hagytam abba.
Mert az ilyesmit általában egyedül szokták.
Egyedül mindenki szokott magának mesélni.
Nem mindig úgy emlékszünk a dolgokra, ahogy voltak,
hanem ahogyan szeretnénk.
Ha Boris azt mondja, hogy így volt az altatókkal,
hogy vonhatnám kétségbe?
De akkor is érdekes, hogy miért változnak a sztorijai.
Van-e különbség aközött, ahogyan másoknak mesél,
és amiket játékosként önmagának kell bemesélnie,
hogy eljusson a csúcsra?
Van, aki szerint ön néha
szeret bizonyos helyzeteket teremteni játék közben.
Például, hogy az ötödik szettig viszi a dolgot, vagy rövidített játékig.
Szándékosan idéz elő adrenalinlöketet ilyen helyzetekkel?
Hát, ha nem is ilyen közvetlenül,
de a szívem mélyén tudom, hogy legyőzhetem az ellenfelet.
Nem az számít, hogy fáj-e a lábam.
És eközben a pszichémet is tesztelem. Hogy mennyire vagyok erős.
Szóval, ha tudom, hogy 6-2, 6-2-re meg tudom verni a másikat,
akkor, be kell valljam, néha ellustulok kicsit.
És mikor szoros lesz a dolog, keményen oda kell lépnem.
Ez jó is, meg rossz is.
Veszíthetek erőben, fizikai erőben. De nyerek...
De lelkierőből akkor is nyerek.
Mi?
Mit mondott?
Az Australian Opennel
mindig is gond volt, hogy január közepén tartják.
Ausztráliában nagyon meleg van.
Sok időbe telt, mire hozzászoktam az időjáráshoz,
meg az időeltolódáshoz is.
Bob Brett azt mondta: „Boris, induljunk karácsony előtt,
először játszol egy adelaide-i tornán, és szépen hozzászoksz a klímához.
Baromi nagy a hőség.”
Nos, kicsit szomorú,
hogy holnap vissza kell mennem abba a sok jeges hóba-fagyba.
Pedig elhihetik, hogy sokkal jobb idelent a finom melegben.
Szenteste egy étteremben ültünk. Borzalmas érzés volt.
Hiányzott a családom.
Legyen áldott a karácsony Legyen áldott a karácsony
És boldog az újév
Out!
AUSZTRÁL KEMÉNY PÁLYÁS BAJNOKSÁG
Az első kis ausztrál bajnokság Magnus Larsson ellen volt,
aki talán a 100. helyen állt a világranglistán.
Az első szettet buktam.
Igen, néha csak annyit teszek, amennyit akkor muszáj.
Titokban tudom, hogy még ha elvesztem is az első szettet
és a másodikat meg a harmadikat... Elkapom.
Így tesztelem a saját pszichémet.
...6-4, 3-6, 7-6.
Elvesztettem. Az első fordulóban megvertek, hiába voltam kiemelt.
Hogyan magyarázza,
hogy képes volt veszíteni egy ilyen fickó ellen?
Fejben nem voltam teljesen ott.
Valójában ez történt. Fejben még...
azzal bajlódtam, hogy...
Nem tudtam négy pontig egyfolytában koncentrálni
a pályán.
Hanem már kettő után azt gondoltam, hogy megnyerem a játékot.
Zseninek tartja magát? A teniszben?
Néha igen.
Néha magam sem értem, hogyan tudok kikeveredni
a pácból már megint.
Kétszettes hátrányban
nem is tudom, honnan van erőm,
hogy ne veszítsem el a fejem, higgadt maradjak, és pontot szerezzek.
Ez sokszor számomra is rejtély.
És csak arra tudok következtetni, hogy valahogy
csak jobban csinálom a többieknél.
De nem elég gyakran.
Ez a felvétel nekem valami egész mást juttatott eszembe.
Harry Houdini veszedelmes helyzetekbe hozta magát,
hogy a megmenekülésével szórakoztasson.
Boris Becker a saját tehetségének rejtélyét, sőt zsenialitását
ugyanebben látta.
Rossz helyzetekbe hozni magát, hogy így hívja elő legyőzhetetlen erejét.
Jövőjének ismeretében azon töprengtem, hogy tudat alatt megszokta-e vajon,
hogy keresse a rossz helyzeteket.
Életfilozófia gyanánt nem volt sok értelme.
A teniszpályán viszont lélegzetelállító volt.
DÖNTŐ
A két ellenfél kissé feszült.
Lendl ül az első helyre.
Ivan Lendl adogat elsőként.
Nagy volt a tétje. Ivan első volt, én második.
Ha aznap megverem, én leszek az új világelső.
- Out! - Igen.
Lendl ontja az első vért.
- Out! - Gém, Lendl.
Out!
Az ötödik ász.
Már a hatodik.
- Játék, Lendl. - Három ász egymás után.
Játszmalabda.
SZETTLABDA
Lendlé az első játszma.
Kissé aggasztó, hogy Becker mennyit nyújt.
Baja lehet.
De akkor miért nem hívja be az edzőt?
Nos, ez igazán próbára teszi Becker mentális erejét.
Sokat hallani, hogy valaki mentálisan kemény, erős.
Hogyan írná le, hogy ez mit jelent?
Először is azt, hogy tudod, ki vagy,
és nagyobb az önbizalmad, mint a kételyeid.
Valójában az, aki megérti, mik az erősségei,
de azt is, hogy mik a gyengéi.
És néha a sebezhetőség is lehet az erő jele.
Főleg a férfiaknál, a sportban nincs sebezhetőség,
ha, mondjuk, valaki sír, az gyengének számít.
Én ezzel kicsit sem értek egyet.
Mindannyiunknak vannak érzelmei, csak elnyomva, amiket a küzdelem előhoz.
Vannak félelmeink és kételyeink, teljesen normális, hogy így érzünk.
Egy ilyen hosszú meccsen elég egy pici kétely,
mondjuk, hogy: „Nem bírom szervához emelni a jobb karomat,” akkor annyi volt.
A bajnokok azért nyernek Grand Slameket, mert megvan bennük az a mentális erő,
hogy ne hagyják, hogy a hiba vagy akár a hiba gondolata felmerülhessen
még egy pillanat töredékére sem.
Ha játszanak, az csakis a győzelemről szól.
A kétség fel sem merülhet.
Mi abban hittünk,
hogy rátalálunk az ellenfél gyenge pontjára.
Borisnál viszont szerintem minden rajta múlt.
Hogy ő maga mikor találja el azt a szintet,
amin önmaga szerint játszania kéne mindig, mindennap.
Úgy tűnt, mintha ezt akarná kivárni.
Előfordult, hogy vesztésre állt.
De aztán megfordította a meccset, és megnyerte a bajnokságot.
Hogy mentálisan erős-e valaki,
azon múlik, hogy győzni tud-e, vagy veszít.
Akár egy-két ponton is múlhat, vagy egyetlen játékon.
Ennyin múlhat, hogy valaki bajnok lesz-e, vagy sem.
A pályán egyedül vagy.
Ha kételkedsz magadban, ha nincs kellő önbizalmad,
úgy nem is érdemes belefogni a meccsbe.
Magányos ott lenni.
Félelmetes 20 000 néző elé kiállni, meg tévénézők milliói elé.
Az embernek... Érti, férfiként tökösnek kell lenni.
Hiszen ki kell... Ki kell állni, és mindenkinek megmutatni,
hogy ma is készen állok a harcra.
Hogy honnan van erőm,
hogy ne veszítsem el a fejem, higgadt maradjak, és pontot szerezzek,
ez sokszor számomra is rejtély.
És csak arra tudok következtetni, hogy valahogy
csak jobban csinálom a többieknél.
Ilyennek ismerjük és szeretjük Beckert.
Lendl most begurult.
Csendet kérek.
Igen. A szett Beckeré.
Három meccslabda, mindhárom bajnokságot érő,
Boris Beckernél.
Aztán rájöttem, hogy basszus,
mindjárt vége. Az is eszembe jutott, hogy: „Ez lehet az utolsó ütésem mint...
Vagyis inkább az első ütésem világelsőként.”
Mi lesz, ha sikerül? Akkor már semmi nem marad.
Ez az, Becker az új bajnok!
Hirtelen repülni tudtam volna!
Nem bírtam egy helyben maradni, mozognom kellett, ki kellett rohannom.
Nem akartam többé uralkodni magamon, hiszen egész végig azt tettem.
Kiszaladtam, és csak futottam tovább.
Egy biztonsági őr futott utánam.
Azt mondta: „Figyelj, Boris, az egész világ rád vár.”
Nos, ezt a sétát tervezte Boris Becker minden álmában.
VILÁGELSŐ
Hát, most nem tudok valami sokat mondani.
Pillanatnyilag hihetetlen nekem ez az egész...
Köszönöm mindenkinek, és bocsánat. Köszönöm.
Kicsit féltem a perctől.
De abban a pillanatban
mintha egy hatalmas teher zuhant volna le a vállamról.
Egy kicsit olyan volt, mint a 85-ös Wimbledon.
És soha többé nem lesz olyan, mint előtte. Ezt éreztem abban a pillanatban.
Minden szabad lett.
BORIS BECKER 1991-BEN A VILÁG ELSŐ SZÁMÚ TENISZJÁTÉKOSA LETT.
DE CSAK PÁR ÉV TELT EL,
ÉS MINDAZ, AMI A FELEMELKEDÉSÉT ELHOZTA,
A BUKÁSÁHOZ VEZET MAJD.
A feliratot fordította: Speier Dávid