ČEMPIONS
BORISS SIT
KRĀPŠANA
ĀRLAULĪBAS BĒRNS
BANKROTS
MELIS
Kas ir Boriss Bekers?
Boriss Bekers ir bērns,
kuram te ir liesma.
Un viņš grib redzēt - apdedzināsies vai ne.
Apmēram tā.
Borisam Bekeram būs jāsēž cietumā vai arī...
Kā redzat, šī prāva raisījusi interesi visā Eiropā.
Tiesā tika radīts tāda cilvēka tēls,
kurš nav izmantojis iespējas, ko deva spožā sporta karjera,
kura finansēs valda haoss un kura reputācija ir sagrauta.
Gaidīšana pēc sprieduma nolasīšanas ir smaga.
Pēc divām dienām man piespriedīs sodu. Ļoti grūti.
Es esmu nodzīvojies līdz kliņķim.
Nezinu, ko lai par to domā.
Es to pieņemšu.
Es neslēpšos, nebēgšu vai...
Es pieņemšu man piespriesto sodu.
Ir trešdienas pēcpusdiena. Piektdien es zināšu savu turpmāko likteni.
- Boris! - Boris!
PIEKTDIENA 2022. GADA 29. APRĪLIS
Boris, paskaties!
- Boris. - Esat pašapzinīgs, Boris?
Ko varat teikt saviem līdzjutējiem? Droši vien par daudz ko domājat.
Jums ir kas sakāms, pirms ejat iekšā?
Tiksimies tiesas zālē.
Bekers uzņēma šo spriedumu
ar koši pietvīkušu seju, bet bez emocijām kā parasti.
Viņš skatījās taisni uz priekšu, un šķita...
Viņš vairs nekad nevarēs normāli pelnīt un strādāt...
Boriss Bekers izšķiedis bagātību, nemākulīgi pārvaldīdams savas finanses.
Tagad viņam piespriesti divarpus gadi cietumā.
Vienīgā vieta pasaulē, ko mīlu, ko saucu par mājām, ir Vimbldona.
1985. GADA VIMBLDONAS FINĀLSPĒLE KEVINS KARENS PRET BORISU BEKERU
Man teica, ka mans pretinieks,
Kevins Karens,
vienmēr tiek izsēts ar pirmo numuru.
Mans treneris teica: "Izej pirmais, esi stiprs, panāc, ka tu esi pirmais."
Viņš bija izteikts favorīts. Es domāju: "Viņš izskatās uztraucies."
Jutu: ja uzvarēšu izlozē, izvēlēšos servi,
jo es gribēju izdarīt pirmo sitienu.
Uzvarēju savu pirmo serves geimu un salauzu viņu.
Boriss Bekers nemaz nav uztraucies.
Geims un pirmais sets Bekeram.
Notika pavērsiens. Kevins sāka gūt virsroku.
Tas izsita mani no sliedēm.
Bet es saņēmos un salauzu viņu.
Geims Bekeram.
Viņš bija emocionāli nocietinājies.
Setbumba.
Geims Bekeram.
Ceturtajā setā es viņu salauzu pirmajā geimā.
Apsēdos un domāju: "Tagad tikai jānotur serve."
Es nervozēju.
Centos uzmest bumbu. Bumba neatrāvās no plaukstas.
Vienkārši kā pielīmēta. Pielipusi.
Dubultkļūda. Skatītāji: "Ū!"
Nulle-15.
Sarauj, Boris!
Pirms mačbumbas es iegāju sevī. Domāju: "Lūdzu. Vienkārši, Dievs,
dod man vēl vienu servi."
"Man vajag vēl vienu servi."
PĒC 34 GADIEM
Boris Beker, sāksim ar būtisko. Jūs esat bankrotējis?
Kā tik daudzu čempionātu uzvarētājs,
kuram bijusi tik veiksmīga dzīve, iekūlies šādā situācijā?
Trīskārtējam Vimbldonas čempionam Bekeram šodien jāstājas Londonas tiesas priekšā.
Labrīt!
Viņi cīnās par šo.
Pagriezieties.
Šis ir tas slavenais dzejolis. Radjarda Kiplinga "Ja".
Šeit mēs gaidām pirms iziešanas centrālajā laukumā.
Paskatāmies augšup un sākam nervozēt.
"JA VARI, PIEŅEM UZVARU UN ZAUDĒJUMU
UN IZTURIES PRET ABIEM BLĒŽIEM VIENĀDI"
Daudzi sportisti tic, ka tikpat daudz naudas, cik nopelnām
karjeras laikā, turpināsim saņemt arī pēc tam.
Jā, es vainoju sevi.
- Labi. - Paldies.
Modinātāja zvans atskanēja ļoti vēlu.
Es ļoti ticu tam, ka nekas nenotiek bez iemesla.
Bet kāds ir iemesls? Ko es izdarīju? Ko es izdarīju, lai izpelnītos šo?
Un es... ziniet, vēlreiz... es neesmu...
Es neesmu cilvēks, kurš raud kameras priekšā,
un es nemēdzu žēloties.
Es pieņemu... pieņemu, lai kas arī notiktu.
Bet šis ir smagi.
Ļoti grūti saprast, kāpēc.
Es zinu, ka reiz to uzzināšu, bet pašlaik nezinu, kāpēc.
Viss! Viņam izdevās.
Uzvar...
Bekers!
Lūk, viņš. Apsveicam, čempion!
Liels paldies.
Kā tu šobrīd jūties?
Kā sapnī, ziniet, un, ziniet,
tagad man ir liela atbildība pret spēli,
jo manā vecumā uzvarēt Vimbldonā ir...
Domāju, tas ir kaut kas īpašs.
Kāds kādreiz uzvarējis, krītot uz ceļiem?
Es nezinu.
Ja kāds pirms divām nedēļām būtu teicis,
ka tu brauksi prom kā Vimbldonas čempions,
ko tu šim cilvēkam sacītu?
Viņš ir stulbenis.
Rietumvācija priecājas par Bekera uzvaru.
Prezidents nosūtījis viņam apsveikumu,
tiklīdz spēle bija beigusies.
Un Bekera dzimtajā pilsētā netālu no Heidelbergas
radi, kas nevarēja aizbraukt uz Vimbldonu, skatījās finālspēli televīzijā.
Sekoja atgriešanās mājās.
Pilsētniekiem tik tikko pietika vietas Leimenas šaurajās ieliņās.
BUM BUM
Lūdzu, sagaidiet Borisu Bekeru!
- Apsveicu! - Liels paldies.
- Bum-bum! - Tas bija...
- Mani tā nesauc. - Jā, tad uzreiz
parunāsim par to. Gribēju mazliet atlikt, bet tas ir noticis
- pat uz Sports Illustrated vāka. - Jā.
"Bēbīšu buma produkts un Bum Bum Bekers."
Mamma deva man vārdu Boriss, nevis Bum Bum,
un tas ir...
tas ir tas, kas man nepatīk.
Vai esi pamanījis, ka jaunas dāmas...
ka ar tevi grib iepazīties vairāk dāmu nekā pirms četriem pieciem mēnešiem?
Pēc Vimbldonas bija vairāk meiteņu nekā iepriekš.
Vairāk meiteņu? Jā.
PIRMĀ DAĻA TRIUMFS
BEKERS ŠAUJAS PRETĪ SLAVAI ZĒNS KARALIS
BEKERA DŽEKPOTS
BORISS PLŪC LAURUS KORTĀ
ČEMPIONS 17 GADU VECUMĀ
BORISS UZSTĀDA REKORDU
17 GADUS VECAIS RIETUMVĀCIETIS -
JAUNĀKAIS VĪRIEŠU VIENSPĒĻU ČEMPIONS
PĒC UZVARAS PĀR KEVINU KARENU
Tenisa mača galarezultāts ir ļoti daiļrunīgs.
MELBURNA
Zaudētājs vienkārši tika sagrauts.
Pirmajos divos setos uzvarētājs nejutās drošs par sevi,
tomēr uzķēra ritmu un panāca uzvaru.
Skaitļi vēsta, kā un kāpēc tiek gūti punkti.
Ne tikai par sitieniem un atsitieniem, bet kā spēlētāji mainījuši domas,
kad neriskēt un kad iet uz visu banku.
Pašapziņa pieplūst un atplūst. Kāpēc?
Bailes zaudēt vai kaut kāda māņticība?
Kā izcilie spēlētāji ar viltu iedveš sev, ka spēj uzvarēt,
lai cik sliktas būtu izredzes?
Rezultāts nedod atbildi.
BORISS POSTĪTĀJS
Rezultāts ir tikai virsraksts.
BORISAM BEKERAM TIESĀ TRŪKST VĀRDU
Viņš ir augšā vai lejā?
MELIS BORISS
Viņš ir uzvarētājs vai zaudētājs?
IZPUTĒJUŠAIS VIMBLDONAS ČEMPIONS APCIETINĀTS
CIETUMA ČEMPIONS
Bekera gadījumā virsraksti jo īpaši aizēnoja īsto stāstu.
Es runāju ar Bekeru divreiz.
Vispirms 2019. gadā, kad sākās viņa juridiskās nedienas...
Jā.
...un pēc tam 2022. gadā trīs dienas pirms ieslodzījuma.
Otrā saruna pastāvīgi atgriezās pie laika jēdziena.
Pie atskaites līdz nezināmajai nākotnei un viņa pagātnes iespaidam uz tagadni.
Boris, ja jūs varētu uzrunāt sevi...
sevi jaunībā, ko jūs teiktu?
Interesanti, ka jūs man to jautājat,
jo pagājušajā nedēļā vecākais dēls bija atnācis uz tiesu
un jautāja: "Pēc visa notikušā,
papu, ko tu esi iemācījies?"
Es atbildēju: "Dēls, tiec galā ar saviem sūdiem pats."
Cik menedžeris Tiriaks nopelnīja no Borisa Bekera?
- Pārāk maz. - Pārāk maz?
JONS TIRIAKS BEKERA MENEDŽERIS
Mans menedžeris bija Jons Tiriaks.
Montekarlo junioru turnīra laikā man bija 15 gadu.
Valstsvienības galveno treneri sauca Ginters Bošs...
GINTERS BOŠS BEKERA TRENERIS
...dzimis Rumānijā.
Bošs un Tiriaks bija bērnības draugi.
Ginters teica Jonam: "Mums ir viens jauns, traks vācietis, apskaties viņu."
Tā nu es viņu apskatījos.
Interesants.
Drusku apaļīgs.
Jonam Tiriakam vienmēr bija tās kuplās, biedējošās ūsas.
Viņš bija Giljermo Vilasa treneris, un es uztraucos.
Vilass.
Talants - nulle.
Bet darbaspējas - milzīgas.
Viņš bija visu laiku labākais spēlētājs no visiem, kas nāca un gāja.
Un Boriss Bekers tolaik
darīja to, kas jādara.
Mani uzaicināja uz treniņu nedēļu ar Giljermo Vilasu Hamburgā.
Vilass bija viscentīgākais tenisists.
Tiriaks gribēja redzēt, cik es varu izturēt.
Kā gāja?
Man sāpēja pēc pāris...
Viss nošķiedies ar sarkano mālu, te acīs, te, te asiņains.
Ļoti interesants čalis.
Strādāja kā traks suns, līdz gandrīz salauza plecu.
Boriss ir jauneklis, kuram piemīt liela apņēmība.
Domāju, viņš bija centīgākais sportists, kādu man gadījies redzēt.
Es to dievināju. Dievināju spēlēt. Trenēties.
Un visvairāk dievināju uzvarēt.
- Pirmoreiz uzvarēju sešu gadu vecumā. - Sešu?
Sešu gadu vecumā.
Atceros, ka sešu gadu vecumā turēju gaisā šo mazo kausiņu.
Nezinu, bet tas noteikti bija ļoti maziņš.
Rainers Martinels pret Borisu Bekeru par pirmo vietu.
- Geims, sets, mačs... - Jā!
Padomā. Pirms septiņiem gadiem šeit spēlēja Borgs.
Es vēlu tev tādus pašus panākumus.
Lai veicas!
Boris, nāc.
Ja uzvar sešu gadu vecumā,
tad septiņu un astoņu gadu vecumā, un tad jau ir savs treneris,
un tad spēlē tenisu arvien vairāk un vairāk.
- Cik jums gadu? - Vienpadsmit.
Kurš ir jūsu favorīts šajos lielajos turnīros?
Borgs!
- Vislabāk patīk Borgs? - Jā!
Mans bērnības varonis bija Bjerns Borgs.
Es viņu dievināju. Mīlēju viņu. Gribēju līdzināties.
Es nekad nepadošos.
Nav svarīgi, kāds ir rezultāts, mačs nav galā līdz pēdējam punktam.
BJERNS BORGS
Ja sāk spēlēt tenisu piecu gadu vecumā, gribas uzvarēt.
Tāpēc taču cilvēks trenējas.
To viņš cenšas paveikt visu mūžu.
Skatoties uz Bjernu Borgu, es teicu:
"Man jāspēlē mazliet identiski."
Vienīgais svarīgais turnīrs, ko rādīja televīzijā, bija Vimbldona.
Kad viņš 1980. gadā spēlēja slaveno finālu,
jaunais Boriss sēdēja Rietumvācijā kopā ar saviem vecākiem
un skatījās to televīzijā.
Kad sasniegts zināms līmenis...
DŽONS MAKINROJS
...spēle turpinās prāta līmenī. Tā ir gribasspēku cīņa.
Jā, katram pa diviem setiem.
Kad ceturtajā setā zaudēju taibreiku,
domāju: "Noteikti zaudēšu šajā mačā," jo mani spēki bija izsmelti.
Absolūti neticami.
Diez, ko Borgs domā?
Es taču domāju, ka uzvarēšu.
Viņš nevar to gribēt vairāk par mani.
Čempionāta punkts.
Bet šķita, ka viņš atradis jaunu elpu.
Čempions!
Es apbrīnoju, kā viņš uzvarēja.
Spēlēdami savos junioru turnīros, iztēlojāmies, ka esam Bjerns Borgs.
Es tolaik kortā nebiju paipuisītis.
Es dusmojos un lauzu raketes.
Tāpēc mans sods pēc trīs stundu treniņa vienmēr bija
vēl stundu spēlēt ar Štefiju Grāfu.
Divi labākie tenisisti, kādi Vācijai bijuši, sāka burtiski
16 kilometrus viens no otra.
ŠTEFIJA GRĀFA 22 GRAND SLAM TITULI
12 gadu vecumā es biju labākais grupā līdz 14 gadiem.
14 gadu vecumā es sāku spēlēt pret vīriešiem
un 14 gadu vecumā kļuvu par Vācijas čempionu tenisā telpās.
Tolaik tenisā bija tikai trīs menedžmenta kompānijas,
kas tiešām bija vērā ņemamas.
Visas ieradās pie mana tēva.
Marks Makormaks ātri piesolīja naudu, Donalds Dells arī,
bet mans tēvs uztvēra to kā necieņu, ka viņam jāpārdod dēls,
tāpēc pieklājīgi parādīja viņiem durvis.
Tiriaks nemaz nerunāja par naudu.
Viņš teica: "Jums ir ļoti talantīgs zēns. Es gribētu ņemt viņu pie sevis
un es rūpēšos par viņu kā par paša dēlu."
Aprunājos ar viņa vecākiem.
Ļoti vienkārši cilvēki, normāli cilvēki.
Jauki cilvēki. Viņi visu saprata. Es noslēdzu vienošanos.
Viņi dzīvo mājās, bet, ja viņš kaut kur spēlē finālā,
reizēm es ielūdzu viņus uz finālu un tā. Man nepatīk, ka vecāki iejaucas.
Mana māte joprojām saka:
tā bijusi lielākā kļūda viņas mūžā,
ka viņa man ļāvusi kavēt skolu.
Bet tad mans tēvs nolēma: "Dosim jaunajam Borisam iespēju."
Un tad es 16 gadu vecumā kļuvu par profesionāli.
Es spēlēju ar spēku.
Vienmēr stipri sitieni un šī fiziskā raušanās uz priekšu.
Vienmēr diezgan spēcīgi.
Stratēģija nebija pārāk sarežģīta.
Es instinktīvi sapratu, ka galvenais ir spēks.
Jābūt spēcīgākam par pretinieku.
Galu galā, tu varbūt nogursi, es nenoguršu.
1984. gada rudenī es rangā biju varbūt simtais pasaulē.
Pirmajā kārtā es vienmēr zaudēju.
Septembrī un oktobrī
biju zaudējis sešas, septiņas reizes pirmajā kārtā,
un tenisistam tas ir diezgan daudz.
Trūkst pašapziņas, ticības sev.
Un es sāku lūzt. Tiriaks bija klāt.
Viņš sāka raudāt, ziniet.
"Man nesanāk. Es darīju to, es daru visu, bet..."
Es teicu: "Boris, viss kārtībā."
Padomā. Tev viss ir kārtībā.
Es teicu: "Jon, zini, esmu gatavs iet līdz pasaules malai,
bet man kādreiz jāuzvar."
Mans dzinulis vienmēr bijusi uzvara.
Viņš teica: "Boris, es tev garantēju:
ja tu tā turpināsi vēl trīs mēnešus,
tad uzvarēsi lielās sacensībās."
85. gada sākumā es uzvarēju mačos pret pasaules labākajiem spēlētājiem.
Un pacēlos rangā līdz 30. vietai.
Iekļuvu Italian Open.
Tiku līdz pusfinālam un kļuvu par 20. pasaulē.
Tenisa pasaulei pietuvinātie teica:
"Šis jaunais vācietis - tur kaut kas veidojas."
Ļaudis runāja par Borisu Bekeru no Vācijas.
"Tev jāredz, kā tas puika spēlē tenisu."
Šķiet, 1985. gada februārī vai martā mēs spēlējām paraugspēli.
Viņš čīkstēja un sūdzējās par visiem izsaucieniem.
- Nē! - Pēdējais brīdinājums.
Un es tajā mačā diezgan veikli uzvarēju.
Iegāju ģērbtuvē un teicu:
"Klau, Boris, uzvari kādreiz, zin,
un tad varēsi žēloties,
bet, kamēr neesi uzvarējis, beidz tās muļķības."
Man prātā nevarēja ienākt,
ka pēc četriem mēnešiem viņš uzvarēs Karalienes turnīrā un Vimbldonā.
Karalienes turnīrs bija pirmais zāles kortā pirms Vimbldonas.
Finālā spēlēju pret Johanu Krīku.
JOHANA KRĪKA BALSS
Finālā man bija jāspēlē pret skolnieku no Vācijas.
Es tāds: "Šis gan būs viegli izcīnīts tituls."
Viņš bija pašpārliecināts. Sāka mani bombardēt.
- Jā! - Geims, sets un mačs!
Kad viņš sasita mani finālā, kāds žurnālists jautāja:
"Krīka kungs, ko jūs domājat par šo vācu skolnieku?"
Atbildēju: "Ja viņš tā servē, tad uzvarēs Vimbldonā."
Redzams, ka Bekera vecāki ir absolūtā sajūsmā.
Apsveicu!
Apsveicu! Sveiks!
Tu esi ierindojies līdzās daudzām slavenībām.
Tādiem ļaudīm kā Leivers, Houds, Sedžmens, protams, Makinrojs
- un nesen Konorss. - Jā.
Tieši tā, nu, te ir vēl viens jauns vārds.
Starp Konorsu un Makinroju. Un tas ir neticami.
- Septiņpadsmit gadu vecumā. - Jā. Tieši tā.
- Diezgan agri, vai ne? - Tieši tā, jā.
Es jutu cunami. Jutu milzīgu vilni. Es biju uz tā.
Es vienkārši normāli spēlēju un uzvaru.
TURNĪRA TRENIŅLAUKUMS
Nedēļā starp Karalienes turnīru un Vimbldonu
mani ielika labākā treniņlaukumā, lai visi var skatīties,
un es jutu, ka uz mani sāk skatīties, un man tas patika.
Laidiet mani paraugspēļu laukumā, un es parādīšu, kā jāspēlē.
Es nedomāju par uzvaru.
Es tiešām izbaudīju mirkli.
Biju kā mazs puika rotaļlietu veikalā.
Man šķiet, ka viņam bija cita pieeja spēlēšanai zālē.
Neviens īsti nezina, kā zālē jāspēlē.
MATSS VILANDERS
Zāles korta speciālisti var būt tikai tie, kas dzīvojuši
60. gados un ir no Austrālijas. Tie puiši bija zāles korta speciālisti.
Bet citādi pasaulē nav zāles kortu.
Un tad, protams, tās līdaciņas.
Tas bija visvājprātīgākais.
Uz zāles? Labi, varbūt.
Viņš metās līdaciņā uz māla seguma.
Dažas bumbas vajadzēja uzķert līdaciņā.
Domāju, ka tas atstāja vislielāko iespaidu uz pretinieku,
ko es esmu gatavs darīt, lai izcīnītu to punktu.
Gatavs uz to, kas mazliet sāp.
Laiks!
Tātad 1985. gadā Vimbldonā
ceturtās kārtas mačā pret Timu Mejotu viņš bija vadībā pēc trim setiem 2-1.
Es smagi izgriezu potīti.
Man ir beigas.
- Vai dieniņ. - 30-15.
Tims joprojām bija pie gala līnijas.
Ja viņš būtu pie tīkla, paspiestu man roku, mačs ir galā.
Vimbldonas nebūtu.
Viņš gāja izstāties.
Es teicu: "Boš, pakliedz viņam."
Es ar acs kaktiņu redzēju, ka Bošs un Tiriaks dara tā...
Pēkšņi atjēdzos un dzirdēju Tiriaku:
"Pieprasi pārtraukumu!"
Drīkstu lūgt trīs minūtes?
Nē, esmu to tikai izgriezis.
Viņš pieprasa pārtraukumu
savainojuma dēļ - trīs minūtes.
Fizioterapeitam bija jānāk no ģērbtuves uz 14. kortu.
Kāda laime, ka viņš nespēlēja centrālajā laukumā.
Kamēr atnāca dakteris, pagāja apmēram 20 minūtes.
Džon, pagāja vairāk nekā trīs minūtes,
līdz atnāca fizioterapeits, bet labi, ka viņš ir klāt.
Mana potīte bija zilimelna,
bet pietiekami vesela, lai turpinātu maču.
Pēc 15 minūtēm viss bija citādi. Viņš bija izsists no sliedēm.
Jā, viņš knapi paspieda man roku.
Aizmetās prom no korta, un es viņam to nepārmetu.
Pēc tam man vajadzēja visu pārkārtot,
jo 30 žurnālistu vietā sanāca 130.
Un tad Eša kungs, Arturs Eša kungs.
Labi.
Boris, vai esi pārsteigts, ka 17 gadu vecumā esi ceturtdaļfinālā?
Jā, noteikti.
Un tava potīte?
Jā, potīte. Nav slikti, bet nav arī labi.
Visi runā par lielu spiedienu uz tik jaunu cilvēku.
Tu neesi izsēts, lai gan te ir daudz neizsētu sportistu.
Jā.
Vai izturēsi spiedienu?
Jā, es tā domāju. Cenšos tikt ar to galā.
Parunāsim par Bekeru.
Viņš ir spoža komēta vai arī ir te uz palikšanu?
Ja viņš uzvarētu, tad būtu jaunākais čempions
ne tikai šajā, bet arī visos četros galvenajos čempionātos.
Nedomāju, ka viņš ir komēta. Domāju, ka viņš ir īsta manta.
Cik grūti ir tik jaunam puisim, viņam ir 17 gadu,
saglabāt saikni ar realitāti?
Tenisists nespēj saglabāt saikni ar realitāti.
Viss! Viņam izdevās.
Čempions...
ir Bekers!
Pēc Vimbldonas Tiriaks aizveda uz Monako, kur es tolaik dzīvoju.
Teica: "Nē. Tu neatgriezīsies savā dzīvoklī.
Mēs apmetīsimies vecajā pludmales viesnīcā,
un es tev izstāstīšu, kas tikko notika."
Jautāju, ko viņš ar to domā. "Es tev izstāstīšu, ko tu esi izdarījis.
Es tev iemācīšu, kas tev tagad dzīvē ir un kas nav jādara."
Kādas sekas ir tam,
ka esmu pirmais vācietis, visjaunākais, neizsētais.
Ko no manis gaida tenisa pasaulē, Vācijā,
ko no manis gaida pasaules mediji.
Par to, ka pie brūnām kurpēm jāliek brūna siksna,
nevis melna siksna, par krekliem, kaklasaitēm,
par visu, lai man veidotos tēls,
lai es veidotos par sporta superzvaigzni.
Viņš teica: "Jā, teniss ir lielisks, bet, kad tu noiesi no korta,
tevi tagad medīs."
Es neko nedarīju.
Viņam bija viss.
Viņam bija harisma. Viņam bija viss.
Un viņš kļuva par milzīgu megazvaigzni.
Boris! Boris! Boris!
Ko jūs teiktu, ja viņš te parādītos?
Es gribētu ar viņu uzspēlēt.
Mēs lepojamies ar Borisu Bekeru. Viņš padarījis Leimenu slavenu.
Leimena kļūst slavena!
Un mēs esam priecīgi kā karaļi.
Man patīk Boriss Bekers.
Viņš ir labs tenisists, man patīk viņa izturēšanās, viņš ir jauns.
- Viņš ir vācietis. - Jā.
Maikl Džekson un Madonna, paejiet malā, nāk jauns pusaudžu elks.
Neviens neprot ievākt slavas augļus tik labi
kā Jons Tiriaks.
Transilvānijā dzimušais vīrietis aizbēga no bezcerīga darba gultņu fabrikā,
kļūdams par profesionālu tenisistu un hokejistu.
Pēc komunisma krišanas Rumānijā
Tiriaks lēti nopirka valsts uzņēmumus un kļuva par miljardieri.
Viņš ir slavens ar to, ka viņam pieder 500 retro mašīnu.
TIRIAKA KOLEKCIJA
Izmantojot ķērienu biznesā, viņš kā menedžeris
vairoja Borisa Bekera bagātību, nopelnīja miljonus ar reklāmas līgumiem.
Kokakola ir īstā!
Varbūt viņi nezina, ka manu tenisa ekipējumu ražo Puma.
Jons Tiriaks prata pārdot tēlu.
Viņš slēdza līgumus. Viņš pārvaldīja bankas kontus.
Viņš labā ziņā ļoti profesionāli kontrolēja manu dzīvi,
jo cita ceļa nebija.
Es viņam iemācīju dzīvot bez kredītkartes.
Neturēt kabatā naudu.
Tāpēc, ka apkārtējie centīsies iedzīvoties uz viņa rēķina.
Toreiz viņš vēl bija ļoti mazs.
Septiņpadsmit joprojām ir ļoti maz.
Kamēr spēlēju, neatceros, ka būtu kādreiz gājis uz bankomātu.
Kamēr spēlēju, neatceros, ka būtu zinājis,
cik naudas tiešām ir kontā.
Diezgan? Vairāk nekā diezgan.
Cikos ir lidmašīna?
Mēs, sportisti, nemācījāmies augstskolā.
Nestudējām tieslietas. Nestudējām uzņēmējdarbību.
Mūsu uzņēmējdarbība bija sports.
Tāpēc, kad aizejam no sporta apmēram 30 gadu vecumā,
mēs ne velna nesaprotam, kas notiek.
- Beker! - Beker!
Bekera kungs!
Bekera kungs, vienu vārdu angliski...
TRĪS GADUS PĒC AIZIEŠANAS NO SPORTA
Bijušajam Vimbldonas čempionam tenisā Borisam Bekeram
draud vairāk nekā trīsarpus gadi cietumā par izvairīšanos no nodokļu nomaksas.
Viņu apsūdz nodokļu nemaksāšanā vairāku miljonu mārciņu apmērā
20. gs. 90. gados.
DRAUD CIETUMS, SAKA BEKERS
Lai saprastu Borisa Bekera stāstu,
reizēm ir vieglāk lēkāt laikā šurpu turpu.
Krietni pirms notiesāšanas par noziegumiem Londonā,
viņam iznāca saķeršanās ar likumu Vācijā.
Ņemot vērā summas, ko es it kā pelnīju,
vācieši kļuva mazliet... Kā to sauc? Skaudīgi.
"Šis jauneklis var darīt, ko grib, un viņš pelna daudz naudas,
esmu pārliecināts, ka tur ir kaut kas aizdomīgs, vai ne?"
Es, mazais cilvēks, esmu ļoti vīlies,
ja tādām lielajām zivīm kā Boriss Bekers viss ir atļauts.
Viņš darbojas gan šovbiznesā, gan sporta biznesā,
tāpēc viņš būtu jāsoda.
Tika sākta kriminālvajāšana par izvairīšanos no nodokļu nomaksas.
Ja pretinieks ir valdība, tad tas ir ļoti spēcīgs.
Valdība pieķērās Borisa karjeras sākumposmam,
kad menedžeris Jons Tiriaks bija ieteicis viņam dzīvot Monako,
slavenajā nodokļu paradīzē, kur Bekers varēs noslēpt savu peļņu
no Vācijas valdības.
Kad prokuratūra sāka pētīt viņa finanses,
Bekers jau bija šķīries no Tiriaka, atgriezies mājās un apprecējis vācieti.
Viņi atpūtās Maiami, kad ieradās nodokļu policija.
Agri no rīta piezvanīja mans advokāts, sak, policija
un nodokļu inspektori grib ielauzties tavā mājā.
Un galvenais - viņi grib uzlauzt tavu seifu.
Bija trīs vai četri naktī, kad man piezvanīja,
un es pirmajā reizē nosaucu nepareizu kodu.
Neviens negaida, ka viņa mājā Minhenē ielauzīsies policija.
Pēc tam viss kļuva nedroši.
BARBARA BEKERE
Man šķita - kā tas ir iespējams?
Ka var tā iet iekšā un tā darīt.
Izturēties pret viņu kā pret noziedznieku.
Viņam tas bija ļoti sāpīgi, īpaši tāpēc, ka mēs nebijām klāt.
Nevarējām neko darīt.
Tas bija zibens spēriens no skaidrām debesīm.
Mums šķita, ka tā ir totāla ielaušanās, iebrukums.
Es teicu: "Tur ir dārglietas un daudz dokumentu,
bet tur ir arī manas gaidībās esošās sievas kailfoto,
tā ka rēķinieties ar tām."
Viņi paņēma visu, un fotogrāfijas man joprojām nav atdotas.
Atceros, ka viņš daudz runāja pa telefonu
un nesaprata.
Viņš bija pavisam apjucis un, jā, pārsteigts.
Un noskumis.
Viņi apgalvoja, ka man ir teorētiska dzīvesvieta Minhenē,
lai gan es oficiāli dzīvoju Monako.
Divu gadu laikā
Monako Bekers pavadījis 72 dienas,
bet augšstāva dzīvoklī Minhenē - 139 dienas.
Manai māsai Sabīnei bija dzīvoklis
un viesu istaba.
Kad braucu uz Minheni pie saviem draugiem,
es apmetos māsas viesu istabā, nevis viesnīcā.
Tas bija mans noziegums.
...ka viņš saglabāja dzīvesvietu Vācijā,
tieši tāda iemesla dēļ,
lai nelikumīgi samazinātu nodokļus,
viņš savās nodokļu deklarācijās slēpa šo faktu.
Kā jau teicu, apsūdzētais atzinās, ka rīkojies apzināti.
Notika tiesa, un prokurors lūdza, lai man piespriež
trīs gadus un deviņus mēnešus aiz restēm.
Es dusmās vārījos.
Bribēju piecelties un vismaz pajautāt,
vai viņam visas skrūvītes ir vietā un tā tālāk,
bet ar to pietika, lai klusētu.
Piesprieda divus gadus nosacīti.
Es samaksāju sodu - 250 000 marku,
un lieta tika izbeigta.
Boriss Bekers publicējis iepriekš sagatavotu paziņojumu,
kurā tostarp teikts:
"Šī bija mana nozīmīgākā uzvara, un es esmu brīvs."
Iedomājieties vācu virsrakstus.
PAZEMĪBAS STUNDA
BEKERS ATBRĪVOTS NOSACĪTI
Ja manā dzīvē pūš kaut neliels vējiņš, tas pārvēršas viesulī.
Visvairāk lasītās vācu avīzes pašreizējais galvenais redaktors
man to lieliski paskaidroja.
Trīs temati vienmēr veicina viņa avīžu pārdošanu.
Viens ir Ādolfs Hitlers,
otrs ir Vācijas atkalapvienošana
un trešais ir Boriss Bekers.
ES ZINU, KA MAN IR JĀIZPĒRK GRĒKI
Un tie bijuši pārpratumi, ar kuriem sastopos 35 gadus.
Es viņam teicu: "Ja tu kļūsi par čempionu kortā,
tev tādam jābūt arī ārpus korta.
Lai man nevajadzētu tevi klapēt.
Tāpēc, ka es to izdarīšu, visiem redzot.
Nav svarīgi, cik naudas tu nopelnīsi,
tāpēc ka lielāko daļu naudas tev nopelnīšu es,
un tas notiek."
Liela megazvaigzne nopelna 10 %, 15 %,
20 % kortā,
bet pārējo - ārpus korta.
SPĒLE AR CITĀM BUMBĀM
Tiriakam bija jauna mārketinga kampaņa par viņa jauno sporta superzvaigzni,
un man bija lieliski līgumi
ar pasaules svarīgākajiem uzņēmumiem un korporācijām.
Šajā plānā ietilpa arī Borisa Bekera uzvaras.
Ja viņš vairs neuzvarētu, tad stāsts vairs nederētu, vai ne?
Kā es saku: "Tas pieder pie lietas."
Vai nu viņš to var, vai nevar.
Ja grib iegūt no Borisa labu pirmo numuru,
tad viņš jāveido par stabilu tenisistu.
Sasodīts, es netiku tālāk par ceturtdaļfinālu,
šķiet, piecus turnīrus pēc kārtas.
Ceturtdaļfināls šeit, ceturtdaļfināls tur, ceturtdaļfināls...
Vieta ceturtdaļfinālā bija laba, bet ar to nepietika.
Tad pirms Vimbldonas notika liela krīze.
Sākās spiediens.
"Vai Boriss varēs aizstāvēt titulu, vai arī viņš ir tikai komēta?"
Geims, sets un mačs! Bekers.
Uzvara ceturtdaļfinālā, nezaudējot nevienā setā. Uzvara pusfinālā.
Es sāku domāt: "Tas ir labi.
Tas ir... es sāku sajust spēku."
Tad visi sāka teikt: "Pareizi... pareizi...
Viņš atkal to jūt."
Tā nu finālā es spēlēju pret Ivanu Lendlu.
Lendls - pasaules pirmā rakete.
IVANS LENDLS
Jā. Žēlīgā debess.
Viens no labākajiem sitieniem no labās puses
un viena no spēcīgākajām servēm.
Viņš spēlēja, neizrādot emocijas, gandrīz kā dators.
Viņš nešarmēja publiku.
Viņš nebija šovmenis.
Es saucu viņu par pirmo tenisa profesionāli.
Geims! Lendls.
Pirms Vimbldonas
man bija gara saruna ar Tiriaku un Bošu.
Tagad esmu izdarījis visu, ko jūs gribējāt,
tāpēc es vienreiz lūdzu: "Vai drīkstu spēlēt tā, kā es gribu?"
Es kļuvu par čempionu sava spēka dēļ.
15-0.
Geims, Bekers!
Diez vai esmu redzējis
apņēmīgāku spēlētāju par Bekeru.
Klusumu, lūdzu!
- Jā! - Geims, sets un mačs! Bekers!
Man tas šķita absolūti neticami, ka var būt tāds spiediens,
un viņš atkal uzvar.
Divas uzvaras Vimbldonā pirms 19. dzimšanas dienas - vājprāts.
Iespējams, mana nozīmīgākā uzvara turnīrā bija Vimbldonas titula aizstāvēšana.
Var teikt, ka es "kļuvu par vīru".
Biju pietiekami nobriedis, lai saprastu, ka varu paļauties uz intuīciju.
Varu paļauties uz savu spēku.
Pēc tam man bija saruna ar tēvu.
Teicu: "Tēt, nemēģini organizēt vēl vienu braucienu mašīnā pa Leimenu."
Bet viņš to izdarīja.
Pēc tam mums par to bija liels strīds. Teicu: "Es to nedarīšu."
Tad viņš teica: "Dēls,
tad es nevaru atgriezties savā pilsētā. Neierodoties tu apkaunosi mani."
Es teicu: "Tēt, pēdējo reizi. Šī ir mana dzīve.
Mana uzvara. Mans lēmums.
Es to darīšu, jo mīlu un cienu tevi,
bet tu pēdējo reizi izlem manā vietā."
Kad cilvēku tik agrā jaunībā iemet lielajā okeānā pie haizivīm,
ir ļoti grūti iemācīties peldēt.
Bet, tiklīdz iemācās peldēt,
rodas neuzvaramības sajūta, tas nozīmē, ka cilvēks uzvar.
Rudenī es paveicu to, kas nevienam nav izdevies ne pirms, ne pēc tam.
Uzvarēju trijos Master sērijas turnīros trīs nedēļu laikā trijos kontinentos.
Tikai nejautājiet man, kā es gulēju.
Es negulēju.
Citu pēc citas es guvu uzvaras gandrīz visos turnīros.
Es biju uz viļņa. Neviens netika man klāt.
Vai nepilngadīgs profesionāls tenisists daudziem vāciešiem
iemieso to, kā trūkst viņu dzīvē?
Cīņas sparu, tieksmi pēc sasniegumiem, bezgalīgu pašapziņu?
FRICIS ŠTEMME PSIHOLOGS
Savā ziņā, jā. Mēs kā tauta esam daudz cietuši
un priecājamies, turklāt pamatoti,
par katru, kam izdevies gūt starptautiskus panākumus.
Viņš bija pirmais vācietis,
kurš pēc kara...
Viņš bija jaunais Zīgfrīds.
NĪBELUNGI: ZĪGFRĪDS (1924) REŽISORS FRICS LANGS
Viņš bija iznesīgs jauneklis.
Viņam bija megazvaigznes stāja.
Un cilvēki viņu pieņēma šādi.
Boriss Bekers piepildījis kvēlu vēlēšanos.
Viņš Vatikānā ticies ar pāvestu.
Divkārtējais Vimbldonas čempions
pat uzdāvināja Jānim Pāvilam II tenisa raketi.
Pāvests spēlē tenisu. Viņš ir izcils sportists.
Viņš nodarbojas arī ar peldēšanu.
Tieši Jānis Pāvils II pirms dažiem mēnešiem
bija ielūdzis Borisu Bekeru ciemos.
Atcerieties, ka viņš uzvarējis trijos turnīros trijos kontinentos
uz trim atšķirīgiem segumiem.
Paldies, ka piedalāties raidījumā.
Ko domājat par dažiem spēlētājiem?
Vai Makinrojs atgriezīsies?
Viņš piedalījās visos trijos turnīros, kas nupat beidzās.
Protams, viņam ejams tāls ceļš,
bet domāju, ka ir visas iespējas atgriezties.
Pēc Makinroja atgriešanās jūs spēlējāt pret viņu?
Jā, es spēlēju pret Džonu Makinroju Stretona kalnā Vērmontā.
Kļūda!
Makinrojs ietriec bumbu tīklā.
Kas notika?
DŽONS MAKINROJS
Gada sākumā es paņēmu pārtraukumu.
Uz Stretona kalnu aizbraucu uzvilcies.
Šķita, ka man vajag kaut ko pierādīt.
Viņš tikko bija atgriezies pēc pārtraukuma
un gribēja pārmācīt šo jauno vācieti.
Tā ka es biju gatavs
dot vaļā, tā ka... Man tas nekad nav sagādājis grūtības,
bet tobrīd vairāk nekā parasti.
Auts!
Džons noturēja savu servi, 1-0.
Maks ir atgriezies!
Tolaik kortā vēl nebija mikrofonu,
tāpēc nevarēja dzirdēt, ko spēlētāji saka.
Es grasījos viņu iebiedēt
un, zin, tā kā...
Mazliet uzbraukt tenisa stilā.
Pirmā laukuma pušu maiņa, Klif.
Makinrojs aprunājās ar Bekeru par cieņu.
Nezinām, ko viņš teica. Visu nedzirdējām.
Viņš teica: "Boris, es tevi sasitīšu kā sūdu, tu, mūdzi."
Iedomājieties, ja tagad kāds tā darītu.
Viņam uzreiz piespriestu sodu.
Es biju šokā. Biju iebiedēts. Ko lai dara?
To divarpus stundu laikā es iemācījos daudz jaunu angļu vārdu.
Vārdus, ko nekad nebiju dzirdējis un reti lietoju.
Pirmajā pušu maiņā jūs esot viņu nolamājis.
Es viņu nolamāju, bet acīmredzot tas neiedarbojās.
Pirmajā setā viņš uzvarēja ar 6-3.
Sākās kauja.
Jā, šķiet, mums mazliet trūka Džona Makinroja.
Nekad nebiju redzējis tādu bumbas izjūtu,
viņš prata atrast tādus leņķus un trajektorijas,
ko nevar uztrenēt un nevar iemācīties.
Viņam bija ļoti neparocīga tehnika,
kuras dēļ viņš bija neparocīgs pretinieks, jo neviens tā nespēlēja.
Viņš neko netaupīja, un es atbildēju ar to pašu.
Es neatsakos no cīņas.
Man patika viņa spēle.
Viņš lēkāja līdaciņā pa visu kortu. To bija jautri skatīties.
Viņš bija kā... Bērna aizrautība pieauguša vīrieša ķermenī.
Es domāju:
"Šim puisim ir izcilākā serve tenisa vēsturē."
Uzvarēju otrajā setā,
un trešā seta taibreikā viņam bija četras mačbumbas.
3. SETA TAIBREIKS
8-7 Makinroja labā.
Ko vēl jūs atceraties no šī mača?
Atceros, kā man atņēma mačbumbu.
- Auts! - Ak nē!
Man bija vairāki mačpunkti, no kuriem jau pirmajā,
kā uzsitu, uzreiz... "Auts!"
Ko?
Laikam jau karma atspēlējās.
Ne visi lēmumi mani iegāzuši, bet tas gan.
Tas mani totāli satracināja.
Smaga situācija.
Kā jūs zināt?
Jaunais, uzlecošais ģēnijs vārdā Boriss Bekers uzvar.
Džons, man šķiet, domāja:
"Tas suņabērns man pretī ir tikpat ietiepīgs kā es.
Viņš nepieņem atteikumu."
Un viņš lielā mērā no tā brīža sāka mani cienīt.
Jūs runājat angliski?
Spēles gaita mainījās. Tā arvien vairāk kļuva par spēka spēli.
Viņš faktiski ar servēm dzina mani laukā no korta.
DEIVISA KAUSS ASV PRET VĀCIJU
Mēs spēlējām piecas stundas, bet bijām pabeiguši tikai trīs setus.
Izskatījās, ka Borisam viss ir labi.
Šī diena ir galā.
Rezultāts pret viņu bija tikpat slikts, kā citiem topa spēlētājiem pret mani.
Kaut būtu spēlējis pret viņu, kad biju vislabākajā formā.
Viņš noteikti kaut ko būtu izcīnījis,
bet gribētos domāt, ka man būtu veicies labāk.
Man ir izcila un unikāla spēja nokaitināt pretiniekus...
PARIS OPEN PUSFINĀLS
...un tad viņi cenšas, cik spēka.
Es domāju: "Kāpēc nepaklusēji un neļāvi šiem pašiznīcināties?"
Es nespēju noturēties.
Reiz, kad spēlēju ar Borisu Parīzē, es nolēmu...
Viņš vienmēr tēloja, ka klepo,
lai gan izlikās, ka netēlo.
Un viņš tāds...
Tas notika izšķirošā punkta gūšanas brīdī.
Jādomā: "Beidz, Boris. Tu taču stāvi tam pāri."
Viņš domāja, ka jūs bieži tēlojāt klepu, nevis...
Jā.
Man tas bija apriebies. Nolēmu: tiklīdz viņš iekleposies - es arī.
Kad viņš izmēdīja manu klepu, es laikam sāku klepot vēl vairāk.
Tā nu mums sanāca īsta spēkošanās.
Klusumu, lūdzu. Paldies.
Lai pakaitinātu, viņš klepo.
Auts!
0-15.
Pēc kādām desmit reizēm visi sāka: "Ū-ū!" Ziniet?
Viņi nesaprata, kā to lai uztver.
Bet es to izbaudīju, jo atmaskoju viņa ākstīšanos.
Atkal "klepus".
Beidzot Boriss teica: "Džon, izbeidz.
Esi iecietīgāks.
Es esmu saaukstējies."
Bet es teicu: "Piecus gadus!"
Neticu, ka nekļūst labāk.
Tikai četrus gadus.
Grūti noticēt, ka viņš to nedara tīšām.
Publika man uzbruka, it kā es būtu huņņu Atila.
Es tāds: "Kāpēc viņi uzbrūk man? Cūkojas taču viņš."
Jūs joprojām domājat, ka tas bija pareizi?
Tenisu spēlē uz lielas skatuves, un skatītāji ir ļoti svarīgi.
Viņi mums dod enerģiju vai atņem enerģiju,
mēs spēlējam publikai vai pret publiku.
Viņš paceļ dūri.
Paceļ roku uzvaras žestā, Boriss Bekers!
Viņš paceļ pirkstu!
Viņš ir uzvarējis, viņš bija labāks...
Beigās es teicu: "Klau, Boris, es vienkārši...
Piedod par to visu."
Bet viņš, gods godam:
"Bijām iekarsuši, esam draugi."
Es tāds: "Paldies, vecīt."
Starp citu, šķiet, es tajā mačā uzvarēju.
Tāds nu ir tas stāsts.
Tātad Lendls - pirmais numurs,
Bekers - otrais numurs.
Vai nākamgad Bekers būs pirmais?
O-la-la, ha?
Grūti. O-la-la.
AUSTRALIAN OPEN CETURTĀ KĀRTA
Geims Bekeram.
Bekers pavisam mierīgs.
Ginters Bošs treniņtērpā.
Noteikumu pārkāpums. Dod padomu Bekera kungam. Brīdinājums.
Ļoti interesanti.
Vispirms, nemaz nevar redzēt, kur ir mans treneris.
Es zinu, kur ir jūsu treneris.
Zinu, ka gribat izslēgt mani no turnīra.
- Nē. - Es neiešu prom.
Boriss Bekers iesaistījies vārdu apmaiņā.
Auts! Uz līnijas.
Labojums. Bumba ir laukumā.
- Ko teiks... - 4-2 Mazura labā.
Bumba noteikti bija laukumā.
Boriss gražojas.
Viņš ir iznīcinājis raketi.
- Muti ciet! - Klusumu!
Klusumu, lūdzu. Paldies.
Divas dienas pēc padzīšanas no Australian Open
19 gadus vecais Bekers palicis bez Gintera Boša padoma.
Bekers paziņojis Bošam, ka nevēlas pastāvīgu sadarbību ar viņu.
Kas notiek ar Ginteru Bošu
desmit dienas pēc šķiršanās no Borisa Bekera?
Nav daudz labāk kā pirms desmit dienām.
Teikšu godīgi, ka vēl neesmu to visu aptvēris,
un domāju, ka paies kāds laiks, līdz es tikšu ar to galā.
Bekers bija nerunīgs, kad kopā ar draudzeni Beniju
šorīt no Melburnas devās uz Brisbenu.
Gan es kaut kā izdzīvošu.
Patiesībā man nebija trenera, jo es negribēju treneri.
Neviens man nemācīs, kā trenēties un ko darīt.
Tajā laikā varbūt man kādu vajadzēja.
Togad es biju pirmais izliktais Vimbldonā.
Man bija jākļūst par nākamo Borgu, jāuzvar piecas reizes un tā tālāk.
VIMBLDONAS OTRĀ KĀRTA PĪTERS DŪHANS PRET BORISU BEKERU
Nē!
Tas bija auts! Beidziet!
Es zaudēju, un visi skatījās uz... pasaule apstājās.
"Kas notika? Ak dievs!"
Kas, tavuprāt, notika?
Būtībā es zaudēju tenisa mačā.
Es nezaudēju karā, neviens negāja bojā, es zaudēju tenisa mačā.
Es šaubījos par visu.
Tā sauktais spiediens un atbildība.
Es mazliet skatījos apkārt, meklēju.
Domāju, ka dzīvē jābūt kam vairāk par tenisu.
Biju iestrēdzis. Biju... Teicu: "Es netieku prom."
Vienmēr aizraujoši lasīt tabloīdus.
Lūk: "Izpumpējies! Dāmas nodzinušas."
Boriss Bekers atradis ieganstu,
kāpēc pasen nav uzvarējis nevienā mačā.
Viņš saka: tāpēc, ka ir izpumpējies.
Atklāti sakot... Beidz. "Kāpēc tu neuzvari?"
"Man tā ir drusku par daudz."
IZPUMPĒJIES! BORISAM JĀATSAKĀS NO MĪLAS PRIEKIEM
TURPINI PUMPĒTIES KĀDS SĀKUMS BORISAM!
IZPUMPĒTS!
PAR DAUDZ SEKSA PIEVĀRĒ LIELO BORISU
KAS IR PUMPĒŠANĀS? BORISS JAUTĀ
"MANĀ VĀRDNĪCĀ NAV TĀDA VĀRDA"
"MANI IEKĀRO LIELO MAČU PUBLIKA"
SĀNCENŠI CĪKSTAS PAR STEFU
BORIS SAGRAUJ SAVU PLEIBOJA TĒLU
KĀPĒC SUPERTENISISTAM NEVEICAS MĪLESTĪBĀ
US OPEN CETURTĀ KĀRTA BREDS GILBERTS PRET BORISU BEKERU
Jā, geims Gilbertam. Gilberts.
Ziniet, es spēlējot
vienmēr centos saprast, ko varu izdarīt.
BREDS GILBERTS
Es spēlējot vienmēr domāju par pretiniekiem.
Spēlējot pret Borisu...
Viņš tolaik jau bija milzīga superzvaigzne.
Man jāspēlē agresīvi, jābūt spītīgi apņēmīgam.
Ja izdotos atsist kaudzi sitienu, es iedzītu viņu izmisumā.
Ziniet, bija iespēja.
Geims un ceturtais sets Gilbertam, 7-5.
Kad es atsitu, Boriss sāka klaigāt...
un tā tālāk.
Priecājos redzēt, ka viņš ir izmisis.
Vēl nelaimīgāka ir tikai seja Vācijas TV komentētāju kabīnē.
Izskatās, ka Borisam šodien būs lielas nepatikšanas.
Ginters Bošs,
kurš līdz šī gada sākumam bija Borisa Bekera treneris.
GINTERS BOŠS
VĀCIJAS TELEVĪZIJA
Pats vainīgs.
Jā, šis uzkliedziens bija veltīts lidmašīnai...
Tikko dārdēdama aizlidoja lidmašīna.
Bekers bija spiests pārtraukt spēli.
Viņš kavējās pārāk ilgi.
Viņam ir jāservē.
Viņam ir jāservē, citādi pazaudēs ritmu.
Šis pārtraukums ir pārāk ilgs.
Neticami!
Katrs pārdzīvo posmu,
kad izjūt spiedienu pareizo vai nepareizo iemeslu dēļ.
Es biju starp diviem dzirnakmeņiem,
tāpēc izjutu spiedienu.
Es vienkārši biju noguris.
BORISS BEKERS
Visu nedēļu bija ļoti smagi mači, liela cīņa.
Un tāpēc... Ar laiku tam ir paliekošas sekas.
87. gadā es vairs netiku galā ar spiedienu,
ka jāuzrāda rezultāti un jāuzvar, es vairs nevarēju pagulēt.
Jutu nogurumu pēc pārlidojumiem un... Prāts nespēja atslēgties.
Pēc diviem gariem gadiem biju mazliet pārguris.
Runāju ar Vācijas komandas ārstu.
Viņš teica: "Ir tādas ļoti maigas miegazāles,
tās var mierīgi dzert, un tās...
Pamodīsies pēc sešām stundām un jutīsies pavisam labi."
Tās ātri izraisa atkarību. Tās ir ļoti stipras.
Un pēc piecām, sešām stundām nepamosties kā gurķītis.
Jūties kā vatē.
Tās mani iemidzināja, līdz vairs nespēju gulēt bez tām.
Pēc turnīra es tās vairs nelietoju.
Bet, ja ir atkarība no stiprām miegazālēm, tad bez tām vairs nevar aizmigt.
Es naktīs biju nomodā.
Runājos ar cilvēkiem, izgāju no mājas, iedzēru.
Es nedzīvoju kā profesionāls sportists.
Es izlikos, ka spēlēju, un izlikos, ka viss ir kārtībā.
Tolaik es nezināju, kā lai to maina.
Jāteic, ka Rotenbauma kortā Hamburgā apstākļi nebija normāli.
Pārblīvētajā arēnā
daudzi nemaz netika iekšā, lai gan viņiem bija derīgas biļetes.
Augošais nemiers bija jūtams arī centrālajā laukumā,
kur Borisu Bekeru reizēm apspēlēja ar visām iespējamajām viltībām.
Ja grib vainot kortu vai publiku,
tad jāpasaka, ka viņš spēlēja slikti.
Bet viņš negrib to atzīt.
Neesmu spēlējis nevienā turnīrā Vācijā kopš 85. gada Vimbldonas.
Nezināju, ka man ir tik daudz fanu.
Gribēju, lai pret mani izturas tāpat kā pret pārējiem.
Vācijā tas nav iespējams,
jo es laikam cilvēkiem esmu kaut kas īpašs.
Borisa un Štefijas Grāfas dēļ
teniss Vācijā tolaik kļuva ārkārtīgi nozīmīgs.
Tā bija kā eksplozija.
Neaptverama uzmanība.
Viņš Vācijā bija kā Maikls Džordans.
Var teikt, ka es Štatos biju liela zvaigzne,
bet es nekad nebiju... tas nebija tik visaptveroši.
Viņam bija ar to jāsadzīvo.
Paliksiet 14 dienas?
Nē, vairāk. Apmēram mēnesi.
- Apmēram mēnesi? Labi. - Jā.
Drīkstu lūgt autogrāfu?
Jā, protams.
Velam. V.
- V? - V-E-L-S.
Sākumā Vācijā ar Borisu ļoti lepojās.
Viņš bija liels varonis,
bet piedzīvoja... man šķiet, tā bija skaudība.
Man Zviedrijā bija tāpat.
Nekādu problēmu.
- Viss ir... - Vēl ne.
...kārtībā.
Ja tenisista karjera neizdosies,
tu varētu kļūt par modeli.
Kāpēc tu nespēlē tenisu?
Labs jautājums.
Dažas meitenes raksta trakas vēstules...
- Bjernam? - Jā.
Es tās atplēšu, jo viņam nav laika.
ES MĪLU BJERNU BORGU
Man nepietiek laika.
Viņa man neļauj atplēst vēstules. Tur tā lieta.
Ko viņas tajās vēstulēs raksta?
"Gribu iepazīties ar tevi." Atstāj telefona numurus,
nepārtraukti sūta fotogrāfijas, un tas vēl ir sīkums.
Ir arī daudz kas cits, bet to es nedrīkstu teikt.
Tiešām?
- Labi, labi, labi. - Tā.
Viņi tevi paceļ līdz augstākajam sportiskajam līmenim.
Un varbūt tad, kad šis līmenis ir sasniegts,
varbūt viņi grib tevi nogrūst mazliet zemāk.
Tieši tā Vācijā notika ar Borisu.
Viņš savā dzimtenē ir leģenda. Vienmēr ir bijis, vienmēr būs.
MATSS VILANDERS
Borisu nevar salīdzināt ne ar vienu citu.
Jo Boriss ir pirmais vācu tenisists, kurš sasniedzis kaut ko lielu.
Mums bija Bjerns Borgs.
Un Bjerns Borgs jau bija izlauzis ceļu Zviedrijā.
Mums pat vienubrīd bija vienādas frizūras.
Es pat valkāju galvas lentu, līdz brālis pajautāja:
"Kam tev galvas lenta?" Es tāds: "Nezinu."
Bet Boriss vienkārši nevarēja nekur iziet.
Domāju, ka vācu superzvaigznei jāiztur milzīgs spiediens.
Man šķita, ka man Vācijā ir pienākumi
pret turnīru, sponsoriem un Dievs zina, ko vēl.
Jutos iedzīts slazdā un varbūt pietrūka dūšas, lai pateiktu:
"Paklau, stop. Es ņemu pārtraukumu."
Es nejutu piepildījumu privātajā dzīvē.
Man bija nepareizie draugi, varbūt nepareizā draudzene.
Ziniet, nepareizā vide, kas nedeva gandarījumu
un atbildes, ko meklēju
kā Eiropā augošs jauneklis.
Ko es darīju? Es mainīju scenārijus.
Iecēlu jaunu, paša izvēlētu treneri, ne Tiriaku vai Bošu.
Tas bija austrālietis vārdā Bobs Brets.
Jons man toreiz teica, ka mani neizvēlējās viņš.
BOBA BRETA BALSS
Man nebija iebildumu.
Boriss varēja darīt, kā grib.
Jons teica: "Neņem viņu. Nedomāju, ka viņš tev der."
Jo vairāk viņš to teica, jo vairāk es gribēju Bobu.
Atkal klasisks Borisa gājiens.
Es atkal gribēju pierādīt Tiriakam,
kāds ir mans viedoklis un kāds ir viņa viedoklis.
Jā, viņš joprojām bija mans padomdevējs, galvenais cilvēks,
bet man šķita, ka uz apsolīto zemi
jāiet pa citu ceļu.
MASTERS FINĀLS IVANS LENDLS PRET BORISU BEKERU
Čempionāta punkts Bekeram.
5. SETA TAIBREIKS
BORISS BEKERS MAČBUMBA
Kvalificēties Masters turnīram,
būt astoņu pasaules labāko tenisistu vidū.
85. gadā es tiku līdz finālam. Zaudēju Lendlam.
Kam es zaudēju 86. gadā? Lendlam.
Uzminiet, pret ko atkal spēlēju finālā?
Taibreiks, piektais sets, šurpu turpu.
Viņš negribēja zaudēt, es arī ne.
Man bija mačbumba.
Mums bija garākā izspēle vispār šādā stadijā.
Ja es uzvarēšu, tad uzvarēšu visā mačā.
Trāpīju tīkla trosei...
un bumba atlēca.
Ne viens, ne otrs neredzējām, kurā pusē.
Jāklausās, ko teiks tiesnesis.
Kad viņš paziņoja: "Geims, sets, mačs", iznāca cilvēks ar Vācijas karogu
un uzmeta to man uz pleciem.
Tālāk gāja tikai arvien labāk.
Es uzvarēju US Open, pārspēju Ivanu.
BORISS BEKERS 1989. GADA U.S. OPEN ČEMPIONS
Arvien mazāk laika pavadīju Eiropā.
Arvien vairāk biju Amerikā un Austrālijā,
prom no būšanas par Borisu Bekeru.
Man tiešām patika Bobs un viņa pienesums,
kā viņš trenēja.
Man atkal sāka patikt teniss,
jo tas nebija vienīgais, ko es darīju.
Man nepietiek trīs stundas dienā paspēlēt tenisu
un iekrist gultā.
Man tas būtu drausmīgi.
Tāpēc man jādara kaut kas cits, kas rosina prātu,
iedvesmo mani.
Boša kungs, jūs pazīstat Borisu 10 gadus vai ilgāk.
Mazliet ilgāk, jā.
Atskatoties uz tiem, kas, jūsuprāt, ir viņa spēks un vājības?
Es par to rakstīju savā grāmatā.
Turnīros necīnās Bekers pret Edbergu vai Bekers pret Lendlu.
Bieži cīnās Bekers pret Bekeru.
Ja viņam izdodas uzveikt šo Bekeru,
šo iekšējo pretinieku, viņš uzvar spēlē.
Vienkārši par daudz.
STEFANS EDBERGS
Stefans Edbergs bija mans smagākais pretinieks.
Viens no visu laiku labākajiem serves - spēles no gaisa spēlētājiem.
Es salīdzināju viņu ar Barišņikovu.
Viņš planēja pa kortu kā Barišņikovs pa skatuvi.
Viņam bija viegls solis, viņš lidoja un nekad nezaudēja līdzsvaru,
un vienmēr bija īstajā vietā.
Es spēlēju pret Edbergu un precīzi zinu savu vietu.
Ja es uzvaru pret viņu ar 6-4, 6-4, zinu, ka esmu labā formā,
bet, kad viņš sadod man pa mizu, zinu, ka man vairāk jātrenējas.
1988. GADA VIMBLDONAS FINĀLS STEFANS EDBERGS PRET BORISU BEKERU
88. gads. Edbergs.
Vimbldonas centrālajā laukumā, ko uzskatu par savām mājām.
Edbergs skaisti atspēlējās.
Bekers viņu presēja, bet viņš noturējās.
Kad viņi spēkojās, kuram jūs kā zviedrs jutāt līdzi?
Jūs jutāt līdzi...
Man jājūt līdzi Stefanam, protams.
Čempionāta punkts.
Vimbldonā viņi spēlēja trīs reizes.
Sāncensība sekmē tenisa popularitāti.
Geims, sets, mačs! Edbergs.
Bekers grib vēlreiz pieskarties
visslavenākajai tenisa trofejai.
Jāiemācās pieņemt sakāvi un tas, ka tev nebija taisnība.
Arī zaudējums pieder pie spēles, un to ir visgrūtāk pieņemt.
MIHAĒLS ŠTIHS
Tāpēc, ka nākamajā spēlē jāiziet laukumā
- ar pārliecību, ka uzvarēsi. - Jā.
1989. GADA VIMBLDONAS FINĀLS STEFANS EDBERGS PRET BORISU BEKERU
Es vienmēr domāju par Edbergu.
Stefans Edbergs šķiet apjucis.
Čempionāta punkts Borisam Bekeram.
Geims, sets, mačs! Bekers.
Un patiesi iespaidīgs Borisa Bekera sniegums.
Viņš tikko iesvieda publikā savu raketi.
Pirmoreiz redzu, ka tā dara.
Jūs mazliet redzat šo spriedzi. Jūtat atmosfēru.
Jā.
Tas biedē jaunos spēlētājus.
Viņi nespēj to pārvarēt. Nevar noslēpt.
Nevar noslēpt.
Gadās kāpumi un kritumi
un mazliet zūd motivācija, uzvaras kāre.
Gribas darīt ko citu, ne tikai spēlēt tenisu,
tāpēc viņam atgriešanās pagājušajā gadā...
Novākam ir labā fiziskā forma, stabila psihe.
Un kāpēc gan ne? Tas ir labākais pasaulē.
Es to pieņemtu, lai varētu to darīt.
Ar mani notika tāpat.
Labi, Boris un Mak, liels paldies.
Un Rožē Federers būs kortā...
Mani vienmēr intriģējuši mediji, žurnālistika.
Bet bija jāsāk pašā rindas galā un pamazām jāvirzās
līdz vietai kameras priekšā un tenisa komentēšanai.
Līdz tam, ka man ļāva būt vienam no Vimbldonas fināla moderatoriem.
Izvēršas forhendu cīņa.
Kurš uzsitīs stiprāk?
Federers apskrēja savu bekhendu,
lai tikai sistu no labās puses.
Sākam Daily Serve.
Studijā Ādams Pīkoks, Boriss Bekers un Kima Klīstersa.
Es viņiem acīmredzot iepatikos.
Zaudēšana pieder pie uzvaras, tā pieder pie tenisa un...
Ja es ko tiešām pazīstu, tad tas ir teniss.
Boriss kā komentētājs izcēlās ne tikai ar zināšanām par tenisu.
Viņš ir labs stāstnieks. Tāpēc arī es ieinteresējos par viņu.
Viņš uztver spēlētājus kā filmas tēlus.
Viņa komentāri mēdz būt asprātīgi, valdzinoši un pavedinoši.
Reizēm prātoju: varbūt ir pārāk jautri, lai tā būtu īstenība.
Tātad divi, pēc tam divus izlaidāt un vēl viens.
Fināls, fināls, fināls, fināls.
Stefans uzveica Borisu, Boriss uzveica Stefanu.
Tad viņi spēlēja trešo reizi, tas bija piecu setu mačs.
Tiešām izcils mačs.
Pīter.
- Četrdesmit sekundes. - Jā.
90. gados es joprojām biju stipri atkarīgs no miegazālēm.
Pirms Vimbldonas fināla
piecos no rīta iedzēru savu pēdējo miegazāļu tableti.
Kļūda.
Treniņš bija 11.00, mačs - 14.00.
Es pamodos pavisam apdullis 11.30 no rīta.
Aši kaut ko uzēdu un steidzos uz klubu.
"Drīkstu pasist bumbu?"
Tā nu pusvienos vienos drusciņ pasitu bumbu.
Sākās mačs.
Es biju ļoti lēns, lai ko es darītu, bumba lidoja garām.
Nesapratu, ko daru.
Zaudēju pirmajā setā, otrajā setā.
Laikam biju pietiekami izsvīdis, laikam pamodos.
Liela atspēlēšanās.
Piektajā setā biju vadībā 4-1.
Sāku nervozēt.
Geims, Edbergs.
Ķermeņa valoda atspoguļojas kustībās kortā.
Vai pleci ir uzrauti,
vai cilvēks ir mazliet saliecies uz priekšu un tā tālāk.
Viņš pats to varbūt neapjauš, bet pretinieks to redz un sajūt.
Tas īsais mirklis laupa pietiekami daudz pašapziņas,
ticības sev, un dod otram spēlētājam priekšrocību.
To, kas notiek, nevar pat aprakstīt vai pierakstīt.
Tas ir tāds īss domas mirklis,
kas var mainīt mača gaitu uz vienu vai otru pusi.
Geims, sets, mačs! Edbergs.
Beigās viņš uzvarēja ar 6-4.
Es teicu: "Tu, stulbais idiot. Zini, tu būtu varējis viņu uzveikt.
Tev jābeidz lietot miegazāles, tā tev nekas nesanāks."
Tā nu tas bija mačs, kurā es, par laimi, zaudēju.
Atceros, ka drīz pēc tam izmetu savu pēdējo paciņu pa logu.
Es pateicu "no más", tas ir...
Dīvaini.
Boriss teica, ka izmetis miegazāles pēc zaudējuma Edbergam 1990. gadā,
bet grāmatā
viņš rakstīja, ka sieva noskalojusi pēdējo paciņu podā divus gadus vēlāk.
Vai tā bija vienkārši kļūdaina pagātnes uztvere?
Man nav bijis nekādas pieredzes ar narkotikām.
Tāpēc domāju, ka tās ir ļaunums.
Nesapratu, kāpēc viņš vispār tās dzer.
Zināju, ka viņš negrib tās dzert, teica, ka tās neko labu nedod,
tāpēc es noskaloju tās podā.
Jā. Nezinu. Viņš stāsta kaut ko citu?
Redziet, ir tāds fenomens, ka cilvēks, kas bijis manā dzīvē,
un viņai noteikti bijusi liela vieta,
un dažiem draugiem bijusi liela vieta,
tāpēc cilvēks pats izdomā, kas noticis
vienā vai otrā gadījumā.
Un viņš ir pārliecināts, ka tā ir taisnība.
Un tā kā es biju tas, kam vajadzēja miegazāles,
es diezgan labi zinu, kad tās dzēru un kad nedzēru.
Jo parasti cilvēks tās dzer vienatnē.
Vienatnē mēs visi sev kaut ko stāstām.
Mēs atceramies notikumus ne tā, kā bija,
bet tā, kā gribam, lai būtu noticis.
Ja Boriss man apgalvo, ka ar miegazālēm bija tieši tā,
kādas man tiesības to apšaubīt?
Tomēr jāprāto, kāpēc viņa stāsti mainās.
Vai atšķiras stāsti, ko viņš stāsta citiem,
un tie, kas viņam kā tenisistam jāstāsta sev,
lai nokļūtu virsotnē?
Daži uzskata,
ka tev reizēm patīk spēlēs veidot zināmas situācijas.
Piemēram, tu noved maču līdz piektajam setam vai neizšķirtam.
Vai tu centies mākslīgi radīt spriedzes situācijas?
Reizēm ne tik tieši,
bet sirds dziļumos es zinu, ka spēju uzveikt pretinieku.
Nav svarīgi, ka man sāp kājas.
Tā es pārbaudu arī savu psihi, noskaidroju, cik stiprs esmu.
Ja es zinu, ka spēju uzveikt pretinieku ar 6-2, 6-2,
tad atzīšos, ka reizēm kļūstu slinks.
Kad iznākums karājas mata galā, man jāsakopo spēki.
Tas ir labi un slikti.
Es zaudēju spēku, fizisko spēku. Es iegūstu...
Jā, bet es iegūstu gara spēku.
Ko?
Ko jūs teicāt?
Australian Open man vienmēr gājis grūti,
jo to vienmēr spēlē janvāra vidū.
Austrālijā ir ļoti karsts.
Tāpēc vajag daudz laika, lai pielāgotos laikapstākļiem
un citai laika joslai.
Bobs Brets ierosināja: "Boris, braucam pirms Ziemassvētkiem.
Vispirms nospēlēsi turnīrā Adelaidā un pieradīsi pie laikapstākļiem.
Tur ir sasodīti karsts."
Jā, mazliet žēl,
ka man rīt jāatgriežas sniegā un ledū.
Šeit siltumā ir daudz patīkamāk, ticiet man.
Ziemassvētku vakarā sēdējām restorānā. Es skumu.
Ilgojos pēc ģimenes.
Priecīgus Ziemsvētkus vēlu Priecīgus Ziemsvētkus vēlu
Un laimīgu jauno gadu
Auts!
AUSTRĀLIJAS ČEMPIONĀTS UZ CIETĀ SEGUMA LĀŠONS PRET BEKERU
Pirmais mazais turnīrs Austrālijā bija pret Magnusu Lāšonu,
kurš pasaules rangā bija varbūt kāds simtais.
Zaudēju pirmajā setā.
Jā, reizēm izdaru tikai pašu nepieciešamāko.
Es pie sevis zinu, ka, pat ja zaudēšu pirmajā setā,
otrajā un trešajā, es viņu uzveikšu.
Tā es pārbaudu savu psihi.
...6-4, 3-6, 7-6.
Es zaudēju pirmajā kārtā, lai gan biju izlikts ar pirmo numuru.
Kā izskaidrosi,
ka tāds cilvēks kā tu zaudēja šim čalim?
Es domās biju kaut kur citur.
Tur tā lieta. Man joprojām bija grūti...
sakopot domas, lai...
Nespēju koncentrēties četriem punktiem pēc kārtas,
atrodoties laukumā.
Es domāju, ka uzvarēšu jau pēc diviem.
Vai tu uzskati sevi par tenisa ģēniju?
Jā, reizēm.
Reizēm es brīnos, kā atkal izkūlos no ķezas.
Ja zaudēju divos setos,
nesaprotu, kur es ņemu spēku,
lai nezaudētu galvu, saglabātu mieru un tik un tā gūtu punktu.
Man arī tas bieži ir neizprotami.
Un tad es nonāku pie secinājuma,
ka es kaut ko daru labāk nekā citi.
Tomēr ne pietiekami bieži.
Kad atradu šos kadrus, tie man atgādināja pavisam ko citu.
Harijs Hudīni labprātīgi radīja sev bīstamas situācijas,
lai izklaidētu mūs ar izlaušanos.
Boriss Bekers redzēja sava talanta noslēpumainību, pat ģenialitāti,
darot to pašu.
Viņš radīja nepatīkamu situāciju, lai izsauktu neuzvaramu spēku.
Zinot viņa nākotni, es prātoju, vai viņš iemācījies ar laiku neapzināti
meklēt nepatīkamas situācijas.
Šāda dzīves filozofija šķita absurda.
Bet tenisa laukumā tā bija elpu aizraujoša.
1991. GADA AUSTRALIAN OPEN FINĀLS IVANS LENDLS PRET BORISU BEKERU
Divi cīnītāji, mazliet saspringuši.
Lendls ieņem pirmo krēslu.
Ivans Lendls servēs pirmais.
Likmes bija augstas. Ivans bija pirmais, es - otrais.
Ja šodien viņu uzveikšu, būšu jaunā pasaules pirmā rakete.
- Auts! - Jā.
Pirmās asinis Lendlam.
- Auts! - Geims, Lendls.
Auts!
Piektais eiss.
Nu jau sestais.
- Geims, Lendls. - Trīs eisi pēc kārtas.
Seta punkts.
SETA PUNKTS
Geims un pirmais sets Lendlam.
Mani dara bažīgu tā Bekera stiepšanās.
Varbūt kas noticis.
Interesanti, kāpēc viņš nesauc fizioterapeitu.
Nu ko, šī būs īsta Bekera gara spēka pārbaude.
Bieži dzird frāzes "gara sīkstums" un "gara spēks".
Kā jūs teiktu, ko tas nozīmē?
Vispirms, cilvēkam jāpazīst sevi...
NOVĀKS DŽOKOVIČS
...un viņa ticība sev ir stiprāka par viņa šaubām.
Patiesi jāizprot savas stiprās puses
un arī savi trūkumi.
Un reizēm vājums arī ir spēks.
Īpaši vīriešu sportā vājumam nav vietas,
ziniet, ja raudi, tātad esi vājš.
Es tam nepavisam nepiekrītu.
Mums visiem ir emocijas, slāpētas emocijas, kas izlaužas cīņā.
Mums piemīt bailes un šaubas, un ir normāli tās just.
Ja tik garā mačā kā šīs kaut vienreiz uzmācas šaubas,
ja šķiet: "Es nespēju pacelt labo roku servei," visam ir beigas.
Īstie čempioni uzvar daudzos Grand Slam, jo viņiem pietiek gara spēka
neļauties kļūdām vai domām par kļūdām
pat ne uz sekundes simtdaļu.
Kad viņi spēlē, galvenais ir uzvara.
Nedrīkst būt nekādas šaubas.
Pārējiem vajadzēja ticēt,
ka kaut kad izdosies atrast pretinieka vājo vietu.
Bet Boriss, man šķiet, cīnījās tikai ar sevi.
Ka viņš agri vai vēlu atradīs līmeni,
kurā, viņaprāt, viņam vajadzētu spēlēt katru dienu, par katru punktu.
Šķiet, viņš domāja, ka agri vai vēlu tas notiks.
Viņš varēja būt iedzinējs, zaudēt maču,
bet tad mainīt tā gaitu un beigās izcīnīt čempiona titulu.
Garīgais spēks izšķir -
būs uzvara vai zaudējums.
Tie var būt viens vai divi punkti, vai viens geims.
Tas izšķir - ir čempions vai nav čempions.
Tu tajā kortā esi viens.
Ja šaubies par sevi, ja trūkst pašpārliecības,
tad labāk nemaz nesāc maču.
Tā ir vientuļa vieta.
Biedējoši iziet 20 000 cilvēku priekšā, zinot, ka vēl miljoni skatās mājās.
Nu, jums... Ziniet, vīram vajag baigo dūšu.
Vajag iet un parādīt visiem,
ka es šodien esmu gatavs cīnīties.
Kur es ņemu spēku,
lai nezaudētu galvu, saglabātu mieru un tik un tā gūtu punktu,
man arī tas bieži ir neizprotami.
Un tad es nonāku pie secinājuma, ka es kaut ko daru labāk nekā citi.
Šo Bekeru mēs pazīstam un mīlam.
Lendls ir ļoti noskaities.
Klusumu, lūdzu.
Jā. Bekers uzvar setā.
Trīs mačbumbas, trīs čempionāta punkti
Borisam Bekeram.
Tad es sapratu: "Oi, velns!"
Drīz tas varētu beigties. Vēl es domāju: "Šis varētu būt mans pēdējais sitiens kā...
Drīzāk mans pirmais sitiens kā pirmajai raketei."
Kas notiks, ja man izdosies? Nekas vairāk nav atlicis.
Viss, Bekers ir jaunais čempions.
Un pēkšņi es lidoju!
Nespēju nostāviet mierā, vajadzēja kustēties, tikt laukā.
Es negribēju savaldīties, jo tieši to biju darījis visu laiku.
Izskrēju laukā un turpināju skriet.
Viens apsargs metās man pakaļ.
Viņš teica: "Klau, Boris, visa pasaule gaida."
Šis ir gājiens, kam Boriss Bekers gatavojās savos sapņos.
BORISS BEKERS PIRMAIS PASAULĒ
Es neko daudz šobrīd nespēju pateikt.
Es šobrīd nespēju tam noticēt un...
Paldies jums visiem un piedodiet. Paldies.
Biju mazliet nobijies no tā brīža.
Tobrīd
šķita, ka no pleciem pēkšņi noveļas liels smagums.
Tas mazliet atgādināja 85. gada Vimbldonu.
Nekad vairs nebūs tā kā toreiz. To es tobrīd jutu.
Viss bija brīvs.
1991. GADĀ BORISS BEKERS KĻUVA PAR PASAULES PIRMO RAKETI.
PĒC DAŽIEM GADIEM TAS,
KAS ATNESA VIŅAM SLAVU,
KĻŪS PAR VIŅA POSTU.
Tulkojusi Dace Andžāne