MESTER
UNNDRAGELSE
KJÆRLIGHETSBARN
KONKURS
LØGNER
Hvem er Boris Becker?
Boris Becker er et barn som sitter foran en flamme.
Og han prøver bare å se om han kommer til å brenne seg eller ikke.
Kommer Boris Becker til å havne i fengsel, eller kommer...
Saken har skapt stor interesse rundt om i Europa.
I retten beskrev de en mann som satt tomhendt igjen etter sportskarrieren,
en mann med kaotisk økonomi og med et rykte som ligger i ruiner.
Det har vært en tøff ventetid siden kjennelsen ble lest opp.
Dommen blir avsagt om to dager. Veldig tungt.
Jeg har nådd bunnen.
Jeg vet ikke hva jeg skal tro.
Jeg skal ta følgene. Jeg skal ikke gjemme meg eller rømme...
Jeg godtar den dommen jeg får.
Det er onsdag ettermiddag. På fredag får jeg vite resten av livet mitt.
- Boris! - Boris!
FREDAG 29. APRIL 2022
Boris, se hit!
- Boris. - Føler du deg trygg?
Har du en beskjed til fansen? Har du noe du vil si før du går inn?
Vi ses i retten.
Becker registrerte kjennelsen
og ble rød i ansiktet, men ellers viste han ingen følelser.
- Han stirret rett frem, og jeg tror... - Han vil aldri kunne tjene godt og jobbe...
Boris Beckers formue forsvant på grunn av økonomisk vanstyre.
Han har nå blitt dømt til 2,5 års fengsel.
Hvis det er ett sted jeg elsker og kaller mitt hjem, så er det Wimbledon.
Jeg ble fortalt at motstanderen min, Kevin Curren,
alltid tok det første setet.
Treneren min sa: "Gå ut først, sterk, og ta det første setet."
Han var storfavoritt. Jeg tenkte: "Han virker nervøs."
Hvis jeg vant myntkastet, skulle jeg velge å serve,
for jeg ville være den første til å slå.
Jeg vant servegamet, og jeg brøt hans serve.
Boris Becker viser ingen nerver.
Game og første sett til Becker.
Kampen snudde. Kevin begynte å ta over kontrollen.
Men jeg kom tilbake og brøt tilbake.
Game til Becker.
Han er litt opprørt nå.
Settball.
Game til Becker.
I fjerde sett brøt jeg serven i første game. Jeg satte meg
og tenkte: "Nå må jeg bare holde serven."
Jeg er nervøs. Prøver å sprette ballen, men den forlater ikke hånden min.
Den er limt fast. Den sitter fast.
Dobbeltfeil. Tilskuerne: "Åh!"
0-15.
Heia Boris.
Før matchballen tenker jeg: "Vær så snill, Gud,
gi meg én serve til. Jeg trenger én serve til."
34 ÅR SENERE
Boris Becker, først det grunnleggende. Er du konkurs?
Hvordan kunne en som var så vellykket, havne i denne situasjonen?
Becker, som vant Wimbledon tre ganger, blir stilt for retten i London i dag.
Morn.
Det er dette de spiller for.
Snu deg rundt.
Dette er det berømte diktet "Hvis" av Rudyard Kipling.
Vi venter her før vi går ut på centercourt.
Vi ser opp og blir litt nervøse.
"HVIS DU KAN TA TRIUMFEN OG MISÈREN MED SAMME RO OG SAMME RYGG AV STÅL"
Mange idrettsutøvere tror at pengene vi tjener
mens vi er aktive, vil fortsette å renne inn etterpå.
Jeg har skylden.
- Greit. - Takk.
Vekkeren kom veldig sent.
Det er en grunn til at ting skjer.
Men hva er grunnen? Hva har jeg gjort for å fortjene dette?
Og jeg... Igjen, jeg er ikke en fyr som gråter foran kamera,
og jeg er ikke en som klager. Jeg godtar hva enn som skjer.
Men dette er tøft. Det er vanskelig å finne ut hvorfor.
En dag finner jeg ut av det. For øyeblikket vet jeg ikke hvorfor.
Han greide det!
Becker er vinneren!
Her er han. Gratulerer, mester.
Tusen takk.
Hva føler du nå?
Det er som en drøm. Jeg har et stort ansvar for spillet nå.
Å vinne Wimbledon på min alder er...
Det er spesielt.
Har noen vunnet tittelen på knærne før?
Jeg vet ikke.
Hvis noen for to uker siden hadde sagt at du skulle vinne Wimbledon,
- hva ville du ha sagt? - At han er en idiot.
I Vest-Tyskland jubler de over Beckers seier.
Presidenten gratulerte ham idet kampen var over.
I Beckers hjemby, ved Heidelberg,
satt slektningene som ikke kunne dra, og så finalen på TV.
Så den store hjemkomsten.
Det var knapt nok plass til alle i Leimens trange gater.
Ønsk velkommen Boris Becker.
- Gratulerer. - Takk.
- Boom Boom! - Det var...
- Ikke navnet mitt. - Ja, la oss snakke om det med en gang.
- Selv på forsiden av Sports Illustrated. - Ja.
"Babyboomer og Boom Boom Becker."
Da jeg ble født, kalte mamma meg Boris, ikke Boom Boom.
Jeg liker ikke det kallenavnet.
Har du merket at unge damer...
Møter du flere unge damer nå enn for fire-fem måneder siden?
- Etter Wimbledon ble det flere jenter. - Flere jenter? Ja.
DEN UNGE KONGEN BORIS STJELER SHOWET PÅ MACS BANE
MESTER SOM 17-ÅRING
BORIS SETTER NY REKORD
DEN 17 ÅR GAMLE VESTTYSKEREN BLE TIDENES YNGSTE MESTER DA HAN SLO KEVIN CURREN.
Resultatet kan fortelle deg mye om en tenniskamp.
At taperen ble utklasset.
At vinneren ikke var seg selv i de to første settene, men kom i siget.
Historien bak tallene er hvordan poengene ble vunnet, og hvorfor.
Ikke bare skudd de treffer og bommer på, men hvordan spillere ombestemmer seg.
Når de skal spille trygt, og når de skal satse alt.
Selvtilliten kommer og går. Hvorfor?
Er det frykten for å tape eller en slags ønsketenkning?
Hvordan lurer store spillere seg selv til å tro at de kan vinne,
samme hvor usannsynlig det er?
Resultatet kan ikke gi oss svaret på de spørsmålene.
IKKE LA HAM TA BARNA MINE
Resultatet er bare en overskrift.
BORIS BECKER BLE MÅLLØS
Er han positiv eller negativ?
LØGNEREN BORIS
Er han en vinner eller en taper?
BLAKK WIMBLEDON-MESTER BLIR FENGSLET
For Becker forsvant den virkelige historien i overskriftene.
Jeg snakket med Becker i to ulike perioder.
Først i 2019, da problemene begynte...
Ja.
...og igjen i 2022, tre dager før han ble satt i fengsel.
I den siste samtalen kom vi stadig tilbake til spørsmålet om tid.
Nedtellingen hans til en usikker fremtid, og hvordan fortiden hjemsøkte ham.
Boris, hvis du kunne snakke til ditt yngre jeg, hva ville du sagt?
Det er interessant at du spør om det. Min eldste sønn ble med til rettssaken,
og han sa: "I etterpåklokskapens lys, pappa, hva har du lært?"
Jeg sa: "Sønn, ta deg av dine egne greier."
Hvor mye tjener manageren Ion Tiriac på Boris Becker?
- Ikke nok. - Ikke nok?
Manageren min var Ion Tiriac.
Jeg var 15 år da jeg deltok i en juniorturnering i Monte Carlo.
Landslagstreneren het Günther Bosch,
og han er fra Romania.
Og Bosch og Tiriac var barndomsvenner.
Günther sa til Ion: "Vi har en ung, gal tysker. Ta en titt."
Så jeg så fyren.
Interessant.
Litt lubben.
Ion Tiriac hadde alltid den store, skumle barten.
Han var treneren til Guillermo Vilas, og jeg var nervøs.
Vilas.
Han hadde null talent.
Men innsatsen hans var enorm.
Han var tidenes beste spiller, med tanke på hva som har kommet og gått.
Og på den tiden gjorde Boris Becker det han måtte gjøre.
Jeg ble invitert til en treningsuke med Guillermo Vilas i Hamburg.
Ingen jobbet hardere enn Vilas. Tiriac ville se hvor mye jeg tålte.
- Hvordan gikk det? - Jeg fikk vondt etter et par...
Han hadde rød grus overalt. I øynene, her, der. Blødde her.
Veldig interessant fyr.
Han jobbet som en galning helt til han holdt på å brekke skulderen.
Boris er en ung mann med masse besluttsomhet,
og jeg tror kanskje han er den mest hardtarbeidende spilleren jeg har sett.
Jeg elsket å spille. Jeg elsket å trene. Og jeg elsket å vinne.
Jeg vant min første turnering da jeg var seks. Seks år gammel.
Jeg husker at jeg var seks år og løftet den lille pokalen.
Jeg husker ikke helt, men den var sikkert liten.
Rainer Martinell mot Boris Becker i kampen om førsteplassen.
- Game, sett, match. - Ja!
Tenk på at Borg var her for sju år siden. Jeg håper du blir like vellykket.
Lykke til!
Boris, kom igjen.
Når du vinner når du er seks, sju og åtte år, og får en trener,
så begynner du å spille stadig mer tennis.
- Hvor gamle er dere? - Elleve.
Hvem er favoritten deres i de store turneringene?
Borg!
- Liker dere Borg best? - Ja.
Helten min i oppveksten var Björn Borg.
Jeg forgudet ham. Jeg ville være som ham.
Jeg gir aldri opp.
Stillingen har ikke noe å si. Kampen er ikke over før det siste poenget.
Når du begynner å spille tennis som femåring, ønsker du å vinne.
Det er derfor du trener. Det er det du prøver på hele livet ditt.
Jeg så på Björn Borg og sa: "Jeg må spille akkurat som ham."
Den eneste viktige tennisturneringen som ble vist på TV, var Wimbledon.
Da han spilte i den berømte finalen i 1980,
satt unge Boris i Vest-Tyskland med foreldrene sine og så kampen på TV.
Når du når et visst nivå,
innser du at spillet blir mer mentalt. Viljestyrken avgjør.
To-to i sett.
Da jeg tapte det fjerde settet,
tenkte jeg: "Jeg kommer til å tape." Jeg var helt utmattet.
Helt utrolig.
Hva tenker Borg nå?
Jeg trodde jeg kom til å vinne. Han kan ikke ønske det mer enn jeg gjør.
Matchball.
Men han fant et nytt gir.
Mesteren!
Jeg ble så imponert over at han vant.
I juniorturneringene så vi for oss at vi var Björn Borg.
Jeg oppførte meg ikke pent på banen på den tiden.
Jeg ble sint og ødela racketen.
Som straff, etter å ha trent i tre timer,
måtte jeg spille en time til med Steffi Graf.
Tysklands to beste spillere gjennom tidene bodde 15 kilometer unna hverandre.
22 GRAND SLAM-TITLER
Som tolvåring var jeg den beste U-14-spilleren.
Da jeg var 14 år, begynte jeg å spille mot menn,
og jeg ble den tyske innendørsmesteren for menn da jeg var 14 år.
På den tiden var det bare tre store forretningsførere innen tennis.
Alle kom for å snakke med faren min.
Mark McCormack tilbød raskt penger. Det samme gjorde Donald Dell.
Faren min syntes det var respektløst at de trodde han ville selge sønnen sin.
Så han viste dem høflig døren.
Tiriac snakket ikke engang om penger.
Han sa: "Du har en talentfull gutt. Jeg vil gjerne ta over ansvaret for ham.
Jeg skal ta meg av ham som om han var sønnen min."
Jeg snakket med foreldrene hans. Veldig enkle folk, normale folk.
Snille folk. De skjønte alt. Vi inngikk en avtale.
De blir værende hjemme, og hvis han er i finalen et sted...
Noen ganger inviterer jeg dem til finalen. Jeg vil ikke at foreldre skal blande seg.
Til den dag i dag sier mamma at det var hennes største tabbe
å la meg ta en pause fra skolen.
Men faren min bestemte seg. "La oss gi unge Boris en sjanse."
Så jeg ble profesjonell da jeg var 16 år.
Jeg spilte med kraft.
Jeg skjøt hardt og løp frem til nettet. Jeg spilte alltid aggressivt.
Strategien var ikke så komplisert.
Jeg visste at det handlet om kraft, om å overmanne motstanderen.
Du vil til slutt bli sliten, men jeg blir ikke sliten.
Høsten 1984 var jeg kanskje nummer 100 i verden.
Jeg tapte hele tiden i første runde i september og oktober.
Jeg tapte seks-sju ganger i første runde. Som spiller er det en lang periode.
Du har lav selvsikkerhet og selvtillit.
Jeg brøt sammen, og Tiriac stilte opp.
Han begynte å gråte.
"Jeg greier det ikke. Jeg gjør alt sammen, men..."
Jeg sa: "Boris, det går bra med deg. Tenk på saken. Det går bra med deg."
Jeg sa: "Ion, jeg kan godt reise til verdens ende, men jeg må vinne av og til."
Det viktigste var alltid å vinne.
Og han sa: "Boris, jeg kan garantere
at hvis du fortsetter slik i tre måneder, kommer du til å vinne store ting."
I begynnelsen av 1985 vant jeg kamper mot verdens beste spillere.
Og jeg klatret opp til nummer 30. Jeg deltok i Italian Open.
Jeg nådde semifinalen og ble nummer 20 i verden.
Er man i den indre kretsen, sier man: "Vi må følge med på den unge tyskeren."
Folk snakket om Boris Becker fra Tyskland. "Du burde se hvordan han spiller tennis."
I februar eller mars i 1985 spilte vi en oppvisningskamp.
Han sutret og klagde over alle avgjørelsene.
- Nei! - Siste advarsel.
Jeg vant komfortabelt, så jeg gikk inn i garderoben og sa:
"Hei, Boris, vinn noe, så kan du begynne å klage.
Men i mellomtiden burde du kutte ut det der."
Jeg hadde aldri trodd at han fire måneder senere skulle vinne Queen's og Wimbledon.
Queen's var den største turneringen på gress før Wimbledon.
Jeg spilte mot Johan Kriek i finalen.
I finalen spiller jeg mot en skolegutt fra Tyskland.
Jeg bare: "For en enkel tittel dette kommer til å bli."
Han ble selvsikker og begynte å serve knallhardt.
- Ja! - Game, sett og match.
Han slo meg i finalen, og en fra pressen sa:
"Mr. Kriek, hva syns du om den tyske skolegutten?"
Jeg sa: "Server han slik, vinner han Wimbledon."
Vi kan se at Beckers foreldre jubler som besatt.
Gratulerer!
Gratulerer. Hallo.
Det er noen store navn på denne pokalen.
Folk som Laver, Hoad, Sedgman, og selvfølgelig McEnroe
- og Connors mer nylig. - Ja.
Det stemmer. Jeg mener, det står et nytt navn der.
Mellom Connors og McEnroe. Og det er utrolig.
- Sytten år. Det er veldig tidlig. - Det stemmer.
Det var som en tsunami. Det var som en stor bølge som jeg red.
Jeg bare... Jeg spiller som vanlig, og jeg vinner.
TRENINGSBANE
I uka mellom Queen's og Wimbledon får man en bedre treningsbane så alle kan se på,
og jeg følte at folk begynte å stirre på meg, og det føltes godt.
Gi meg tilskuere, så skal jeg vise hvordan jeg kan spille.
Jeg tenkte ikke på å vinne.
Jeg bare nøt øyeblikket.
Jeg var som en liten gutt i en lekebutikk.
Jeg tror han bare fant seg til rette på gress på en helt annen måte.
Ingen vet hvordan man spiller på gress.
Er man gressbane-spesialist, må man leve
på 60-tallet og være fra Australia. De var gressbane-spesialister.
Ellers er det ingen gressbaner i verden.
Så hadde vi det at han kastet seg. Det var det aller villeste.
På gress? Ok, kanskje. Men han kastet seg på grus.
Jeg måtte kaste meg etter noen baller.
Mer enn noe annet tror jeg motstanderen ble imponert
over hva jeg var villig til å gjøre for å vinne.
Jeg var villig til å få litt vondt.
Tid.
I den fjerde runden i Wimbledon i 1985 mot Tim Mayotte ledet han 2-1...
Jeg vrikket ankelen.
Jeg er ferdig.
- Huff da. - 30-15.
Tim sto fortsatt på grunnlinja.
Hvis han hadde stått ved nettet og tatt meg i hånden, hadde kampen vært over.
Wimbledon ville ikke ha skjedd.
Han hadde tenkt til å trekke seg. Jeg sa: "Bosch, rop til ham."
I øyekroken så jeg at Bosch og Tiriac gjorde dette.
Plutselig våknet jeg og hørte Tiriac: "Be om timeout!"
Kan jeg få tre minutter?
Nei, den er bare vrikket.
Han tar sin tre minutters timeout på grunn av skaden.
Den fysiske treneren måtte gå fra garderoben til bane 14.
Heldigvis spilte han ikke på centercourt. Det tok 20 minutter før legen kom.
Det tok mer enn tre minutter
før treneren kom, men det er bra han gjorde det.
Ankelen min var gul og blå, men jeg kunne fortsette kampen.
Femten minutter senere var alt annerledes. Han var nedbrutt.
Han håndhilste knapt nok.
Han stormet av banen. Jeg klandrer ham ikke.
Etter det måtte jeg endre på alt.
I stedet for 30 journalister kom det nå 130 journalister.
Du kjenner Mr. Ashe. Mr. Arthur Ashe.
Greit.
Boris, er du overrasket over å være i kvartfinalen som 17-åring?
Ja, absolutt.
Og ankelen din?
Ankelen min er ikke så ille, men heller ikke så bra.
Alle snakker om presset for en som er så ung.
Du er ikke seedet, men det er flere useedede igjen.
- Ja. - Takler du presset?
Ja, jeg tror det. Jeg prøver å takle det.
La oss snakke om Becker. Er dette et blaff, eller noe større?
Han kan bli den yngste mesteren
ikke bare her, men i alle de fire Grand Slam-turneringene.
Det er ikke et blaff. Han er ekte vare.
Hvor vanskelig er det for en så ung mann, han er 17 år gammel,
å holde bena plantet på jorda?
En tennisspiller kan ikke holde bena plantet på jorda.
Han greide det!
Becker er vinneren!
Etter Wimbledon tok Tiriac meg med til Monaco, hvor jeg bodde.
Han sa: "Du skal ikke tilbake til leiligheten.
Vi skal sjekke inn på hotellet ved stranda,
og jeg skal fortelle deg hva som skjedde."
Jeg sa: "Hva mener du?" "Jeg skal fortelle deg hva du har gjort.
Jeg skal lære deg rett og galt i livet ditt nå."
Betydningen av å være den første tyske, den yngste, den useedede.
Forventningene i tennisverdenen, forventningene i Tyskland,
forventningene til mediene.
Om at du skal bruke brune sko og brunt belte,
ikke svart belte eller skjorte og slips.
Hele greia med å bli et image.
Å bli en superstjerne i sporten.
Han sa: "Ja, tennis er flott, men når du forlater banen,
er du nå en etterspurt mann."
Jeg gjorde ingenting. Mannen hadde det.
Mannen hadde karisma. Mannen hadde alt. Og han ble en enorm megastjerne.
Boris. Boris.
- Hva ville du sagt til ham? - "Jeg vil gjerne spille mot deg."
Vi er stolte av Boris Becker. Han har gjort Leimen stort.
Leimen begynner å bli berømt! Og vi føler oss som konger.
Jeg liker Boris Becker. Jeg liker holdningen hans, og han er ung.
- Han er tysker. - Ja.
Glem Michael Jackson og Madonna. Vi har et nytt tenåringsidol.
Ion Tiriac visste hvordan man høster fruktene av kjendisstatusen.
Han ble født i Transilvania og unnslapp sin dårlige jobb
ved å bli profesjonell tennis- og hockeyspiller.
Med kommunismens fall i Romania
kjøpte Tiriac statsforetak billig og ble milliardær.
Han var kjent for å eie 500 veteranbiler.
Som manager brukte han sin forretningskløkt
til å sørge for at unge Boris Becker tjente flere millioner på reklameavtaler.
Coca-Cola blir det!
Kanskje de ikke vet at tennisutstyret mitt lages av Puma.
Ion Tiriac visste hvordan man selger et image.
Han tok seg av kontraktene. Han hadde bankkontoene.
Han styrte, på en profesjonell og god måte, livet mitt. Han måtte det.
Jeg lærte ham at han ikke skulle ha kredittkort.
At han ikke skulle ha penger i lomma. Folk rundt ham vil prøve å utnytte ham.
Det var da han var veldig ung. Sytten er fortsatt en ung mann.
Som spiller kan jeg ikke huske at jeg noensinne gikk til en minibank.
Jeg kan ikke huske at jeg visste hvor mye penger jeg hadde på kontoen.
Nok? Mer enn nok.
Når drar flyet?
Vi idrettsutøvere gikk ikke på universitet.
Vi studerte ikke juss eller handelsfag.
Vår handel var sporten.
Så når vi legger opp som spiller i 30-årene,
aner vi ikke hva som foregår.
- Herr Becker. - Herr Becker.
Mr. Becker?
Mr. Becker, ett ord på engelsk...
TRE ÅR ETTER AT HAN LA OPP
Tidligere Wimbledon-mester Boris Becker
kan havne i fengsel i over 3,5 år på grunn av skatteunndragelse.
Han er anklaget for ikke å ha betalt flere millioner i skatt på 1990-tallet.
JEG KAN HAVNE I FENGSEL
For å forstå historien, kan det være lettere å gå frem og tilbake i tid.
Lenge før han ble dømt i London, havnet han i trøbbel i Tyskland.
På grunn av hvor mye jeg visstnok tjente,
begynte tyskerne å bli litt... Hva er ordet? Misunnelige.
"Den unge fyren kan gjøre hva han vil og tjene masse penger.
Det foregår sikkert noe mistenkelig."
Det er skuffende for småfolk som meg
når storfisker som Boris Becker slipper ustraffet unna.
Han er i underholdningsindustrien og sportsindustrien,
så han burde bli straffet.
De reiste tiltale for skatteunndragelse.
Motstanderen er myndighetene, og de er veldig mektige.
Myndighetene var fiksert på en tid tidlig i Boris' karriere
da manageren Ion Tiriac anbefalte Becker å bo i Monaco,
et kjent skatteparadis hvor Boris kunne slippe å betale den tyske stat.
Da aktor begynte å se på økonomien hans,
hadde Becker forlatt Tiriac, flyttet hjem og giftet seg med en ung, tysk dame.
De var på ferie i Miami da skattepolitiet banket på.
Advokaten min ringte meg tidlig om morgenen og sa at politiet
og skattemyndighetene ville bryte seg inn i huset mitt.
Og viktigst av alt ville de bryte seg inn i safen min.
Jeg ble ringt klokka tre eller fire om morgenen,
og jeg sa feil kode den første gangen.
Du forventer ikke at myndighetene skal bryte seg inn i huset ditt.
Alt ble usikkert etter det.
Jeg tenkte: "Hvordan kan folk bare gå inn og gjøre dette?"
De behandlet ham som en forbryter.
Det var veldig smertefullt for ham, siden vi ikke var der.
Det var ikke noe vi kunne gjøre. Og det kom ut av det blå.
Og vi følte at det var en krenkelse av privatlivets fred.
Jeg sa: "I safen er det smykker og noen få dokumenter,
men det er nakenbilder av min gravide kone der.
Bare vær klar over bildene."
De tok alt, og vi har ikke fått tilbake bildene.
Jeg husker at han satt mye i telefonen og ikke skjønte hva som foregikk.
Han var helt forvirret og tatt på senga.
Og han var trist.
Påstanden deres var at jeg hadde en teoretisk bolig i München,
mens jeg offisielt bodde i Monaco.
Over to år tilbrakte Becker 72 dager i Monaco,
men han tilbrakte 139 dager i denne takleiligheten i München.
Søsteren min Sabine hadde en leilighet og et gjesterom.
Når jeg dro til München for å møte venner,
bodde jeg på gjesterommet, ikke på et hotell. Det var forbrytelsen.
...at han beholdt en bolig i Tyskland,
og av den grunn,
nettopp for å betale mindre i skatt på ulovlig vis,
skjulte han dette i skattemeldingen.
Som sagt innrømte den tiltalte at han handlet med forsett.
Det ble rettssak, og aktor ba dommeren om tre år og ni måneders fengsel.
Man blir rasende.
Man vil reise seg og i hvert fall spørre fyren
om han er ved sine fulle fem, men det var nok å holde kjeft.
Jeg fikk to års betinget dom.
Jeg betalte en bot på 250 000 mark, og saken ble avsluttet.
Boris Becker kom med en uttalelse hvor han blant annet sa:
"Dette var min viktigste seier, og jeg er fri."
Se for deg de tyske overskriftene.
LEKSJON I YDMYKHET
BECKER UTE PÅ PRØVE
Når det er litt vind i livet mitt, blir det til en tornado.
Sjefredaktøren for den mest leste avisen i Tyskland
ga meg en flott forklaring.
Det er tre temaer som alltid funker for å selge aviser.
Det ene er Adolf Hitler. Det andre er Tysklands samling.
Det tredje er Boris Becker.
JEG MÅ GJØRE BOT
Jeg har levd med disse misforståelsene siden jeg var 35 år.
Jeg sa: "Hvis du blir en mester på banen,
må du bli en mester utenfor banen også. Ikke tving meg til å gi deg juling,
for jeg kan gjøre det foran alle sammen.
Har ikke noe å si hvor mye du vil tjene,
for jeg kommer til å tjene mesteparten av pengene for deg." Og det skjer.
Megastjerner tjener 10-20 % på banen.
Og resten utenfor banen.
ET HELT NYTT SPILL
Tiriac hadde en markedsføringskampanje om den nye superstjernen,
og jeg fikk flotte avtaler med de største selskapene i verden.
En del av planen var at unge Boris Becker skulle vinne.
Hvis han ikke vant lenger, ville ikke historien funke.
Det er en del av pakken.
Han kan gjøre det eller la være.
Hvis du vil at Boris skal bli nummer én,
må du bygge ham opp som en solid tennisspiller.
Jeg greide ikke å komme meg forbi kvartfinalen i fem turneringer på rad.
Kvartfinale her, kvartfinale der... Kvartfinale er bra, men ikke bra nok.
Så hadde vi en stor krise før Wimbledon.
Presset økte.
"Kan Boris forsvare tittelen, eller var det bare et blaff?"
Game, sett, match, Becker.
Jeg vant kvartfinalen i strake sett. Jeg vant semifinalen.
Jeg tenkte: "Dette er bra. Jeg begynner å merke kraften."
Og alle tenkte: "Dette er... Han har funnet rytmen igjen."
I finalen spilte jeg mot Ivan Lendl. Lendl var nummer én i verden.
Ja. Jøye meg.
Han hadde en av tidenes beste forehander og server.
Han spilte med veldig lite følelser. Omtrent som en datamaskin.
Han sjarmerte ikke tilskuerne.
Han var ikke en underholder.
Jeg kaller ham den første tennisproffen.
Game, Lendl.
Før Wimbledon tok jeg en lang prat med Tiriac og Bosch.
"Jeg har gjort alt dere har ønsket at jeg skulle gjøre...
...så kan jeg for en gangs skyld spille sånn jeg vil spille?"
Jeg ble mester på grunn av kraften min.
15-0.
Game, Becker.
Jeg har aldri sett en mer målbevisst spiller enn Becker.
Stille, takk.
- Ja! - Game, sett og match til Becker.
Det var utrolig at han vant igjen når han var under så hardt press.
Han vant Wimbledon to ganger før han ble 19 år. Det er helt vilt.
Den viktigste seieren min var nok da jeg forsvarte Wimbledon-tittelen.
Kan kalle det "å bli voksen".
Å bli moden nok til å skjønne at jeg kan stole på instinktene mine.
Jeg kan stole på min egen styrke.
Jeg snakket med faren min etterpå.
Jeg sa: "Pappa, ikke organiser enda en biltur midt i Leimen."
Men det gjorde han. Vi kranglet, og jeg sa: "Jeg nekter å gjøre det."
Så sa han: "Sønn,
da kan jeg ikke dra hjem igjen. Du dummer meg ut om du ikke møter opp."
Jeg sa: "Pappa, dette er mitt liv. Det er min seier. Det er mitt valg.
Jeg skal gjøre det fordi jeg er glad i deg,
men dette er siste gang du tar et valg for meg."
Når du er så ung og blir kastet ut i havet med alle haiene,
er det vanskelig å lære å svømme.
Men når du lærer å svømme,
føler man seg uovervinnelig, og det betyr at man vinner.
Den høsten gjorde jeg noe ingen har gjort før eller siden.
Jeg vant tre Masters-turneringer på tre uker og tre ulike kontinenter.
Ikke spør meg om hvordan jeg sov. For det gjorde jeg ikke.
Rett etter hverandre. Jeg vant nesten alle turneringene.
Jeg var i sonen. Jeg var uslåelig.
Står en mindreårig tysk tennisspiller for det som har gått tapt?
En kampånd, et ønske om å prestere, uendelig selvtillit?
PSYKOLOG
På en måte, ja. Vi er en medtatt folkegruppe,
og vi blir med rette glade
når noen greier å oppnå internasjonal suksess.
Han var den første tyskeren etter krigen som...
Han var den unge Siegfried.
REGISSERT AV FRITZ LANG
Han var en ung mann som kunne ta vare på seg selv.
Og han hadde nærværet som en megastjerne trenger.
Og folk tok imot ham på denne måten.
Boris Becker fikk et stort ønske oppfylt da han møtte paven i Vatikanet.
Mannen som har vunnet Wimbledon to ganger, hadde med en racket til Johannes Paul II.
Paven spiller tennis og er en stor sportsmann.
Han driver også med svømming.
Johannes Paul II inviterte Boris Becker for et par måneder siden.
Husk at han har vunnet tre turneringer på tre kontinenter,
på tre forskjellige underlag, alene! Takk for at du kom, Boris Becker.
Kan jeg få din mening om noen spillere? Kommer McEnroe tilbake?
Han har deltatt i de tre siste turneringene.
Det blir selvfølgelig en lang vei for ham, men jeg tror han kan komme tilbake.
Spilte du mot McEnroe etter comebacket?
Ja, jeg spilte mot John McEnroe i Stratton Mountain i Vermont.
Feil!
McEnroe slår ballen i nettet.
Hva er det?
Jeg hadde tatt en pause. Jeg var anspent da jeg dro til Stratton Mountain,
for jeg følte at jeg trengte å bevise noe.
Han hadde akkurat hatt en pause,
og han skulle lære den unge tyskeren en lekse.
Jeg var klar for å få utløp for min frustrasjon. Ikke at jeg slet med det,
men mer enn vanlig.
Ut!
- John holdt serven, 1-0. - Mac er tilbake.
På den tiden hadde vi ikke mikrofoner på banen,
så man kunne ikke høre hva spillerne hadde å si.
Jeg skulle skremme ham, og på en måte...
Tennisversjonen av drittslenging.
Ved første sidebytte, Cliff, snakket McEnroe med Becker om respekt.
Vi hørte ikke alt han sa.
Han sa: "Boris, jeg skal slå deg helseløs, din drittsekk."
Se for deg at noen gjorde det nå. Han hadde fått bot med en gang.
Jeg ble sjokkert og skremt. Hva skulle jeg gjøre?
Jeg lærte nye engelske gloser i løpet av de 2,5 timene.
Ord jeg aldri hadde hørt før, og som jeg sjelden sier.
Han sa du skjelte ham ut ved første sidebytte.
Ja, men det funket ikke så bra.
Han vant første sett 6-3.
Det ble en kamp.
Ja, jeg tror vi har savnet John McEnroe.
Jeg har aldri sett en fyr med bedre ballfølelse.
Han fant vinkler og plasseringer
som du ikke kan lære noen.
Han hadde en keitete teknikk
som gjorde det vanskelig å spille mot ham. Ingen spilte som ham.
Han ga alt, og jeg svarte på tiltale. Jeg trekker meg ikke.
Jeg elsket spillestilen hans. Han kastet seg og var morsom å se på.
Han hadde ungdommelig pågangsmot, men han hadde en voksen kropp.
Jeg tenkte: "Denne fyren har tidenes hardeste serve."
Jeg vant andre sett.
Det ble tiebreak i tredje sett, og han hadde fire matchballer.
8-7, McEnroe.
Hva mer husker du fra kampen?
At dommeren snøt meg for seieren.
- Ut! - Å nei!
Jeg hadde noen matchballer. Den første... Idet jeg skulle slå... "Ut!"
Hva?
Det var vel karma. Ikke mange dårlige avgjørelser ble like skjebnesvangre.
- Da klikket jeg helt. - Vanskelig situasjon.
Hvordan vet du det?
Det unge geniet Boris Becker vinner.
John tenkte nok: "Jævelen på den andre siden er like sta som meg.
Han tar ikke nei for et svar."
Og etter det respekterte han meg.
Sprechen Sie Englisch?
Spillet forandret seg. Det begynte å handle mer om kraft.
Han servet meg på en måte av banen.
1987 DAVIS CUP USA MOT TYSKLAND
Etter fem timer hadde vi bare spilt tre sett.
Og Boris virket helt fin.
Dagen er over.
Av alle toppspillere er han en av de jeg har dårligst statistikk mot.
Jeg skulle ønske jeg hadde spilt mot ham da jeg var på mitt beste.
Han hadde nok vunnet av og til, men jeg tror jeg hadde gjort det bedre.
Jeg hadde en unik evne til å gå spillere på nervene,
og så prøvde de hardere enn noensinne.
Jeg bare: "Hvorfor holdt du ikke kjeft?" Jeg greide ikke å være stille.
Jeg spilte mot Boris i Paris, og han lot hele tiden som om han hostet.
Han lot som om det var en ekte hoste. Han bare...
Men han gjorde det på breakballen. Jeg bare: "Kom igjen, Boris."
Han følte du hostet for å påvirke ham, og ikke fordi...
Ja.
Jeg fikk nok, så hver gang han gjorde det, gjorde jeg det også.
Han hermet etter hosten min, så da hostet jeg nok enda mer.
Så da ble det en skikkelig kamp.
Stille, takk.
Legger press på ham med hosten.
Ut!
0-15.
Etter ti ganger visste ikke folk hva de skulle tro.
Og jeg koser meg, siden jeg gjør folk oppmerksomme på tøvet hans.
Der er "hosten".
Til slutt sa Boris: "John, ikke vær så streng mot meg.
Jeg er forkjølet." Jeg sa: "Du har vært forkjølet i fem år."
- Tenk at du ikke har blitt bedre ennå. - Det har bare gått fire år.
Vanskelig å tro at han ikke gjør det med vilje.
Tilskuerne vendte seg mot meg som om jeg var Attila huneren.
Jeg bare: "Hvorfor vender de seg mot meg? Det er han som gjør det."
Mener du fortsatt at det er riktig?
Tennis blir spilt på en stor scene, og tilskuerne er viktige.
De gir oss energi eller tapper oss. Du spiller for eller mot tilskuerne.
Han løfter neven.
Han løfter armen i været. Boris Becker!
Han løfter fingeren!
Han har vunnet. Han var best.
Etter kampen sa jeg: "Boris, jeg bare... Beklager det der."
Heldigvis sa han: "Sånt skjer i kampens hete. Vi er venner."
Jeg sa: "Takk, kompis."
Jeg tror jeg vant den kampen, forresten. Så sånn var den historien.
Så Lendl er nummer én og Becker nummer to.
Blir Becker nummer én neste år?
- Ooh la la. - Vanskelig. Ooh la la.
AUSTRALIAN OPEN FJERDE RUNDE
- Game, Becker. - Ingen problemer for Boris Becker.
Günther Bosch i joggedressen.
Regelbrudd. Mr. Becker mottok instruksjoner. Advarsel.
Interessant.
Du kan ikke engang se hvor treneren min er.
- Jeg vet hvor treneren din er. - Du vil ha meg ut av turneringen.
- Nei. - Jeg skal ikke ut.
Boris Becker krangler litt der.
- Ut! - Rettelse. Ballen var inne.
- Hør på... - 4-2, Masur.
Ballen var inne. Boris får raserianfall.
Han har fullstendig ødelagt racketen.
- Hold kjeft! - Stille, takk.
Stille, takk. Takk.
To dager etter at han ble slått ut av Australian Open,
skal ikke 19 år gamle Becker lenger få veiledning av Günther Bosch.
Becker sa til Bosch at han ikke ville ha alle rådene.
Hva skjer med Günther Bosch ti dager etter at han og Becker skilte lag?
Det går ikke så mye bedre enn for ti dager siden.
Jeg må ærlig innrømme at jeg ikke har bearbeidet det ennå,
og jeg tror det vil ta litt tid før jeg kommer meg over alt dette.
Becker var fåmælt da han og kjæresten Benny dro til Brisbane i morges.
Jeg kommer til å overleve.
Jeg hadde ikke en trener fordi jeg ikke ville ha en trener.
Ingen skal fortelle meg hva jeg skal gjøre.
Og på den tiden trengte jeg kanskje noen.
Det året var jeg førsteseedet i Wimbledon.
Jeg skulle bli den neste Borg og vinne turneringen fem ganger.
WIMBLEDON ANDRE RUNDE PETER DOOHAN MOT BORIS BECKER
Nei!
Den er ute! Kom igjen!
Jeg tapte, og verden stoppet opp. "Hva skjedde? Herregud."
- Hva tror du skjedde? - Jeg tapte en tenniskamp.
Jeg tapte ikke en krig. Ingen døde. Jeg tapte en tenniskamp.
Jeg satte spørsmålstegn ved alt. Det såkalte presset og ansvaret.
Jeg så meg litt rundt. Jeg lette.
Jeg tenkte det måtte være mer ved livet enn tennis.
Jeg satt fast. Jeg sa: "Jeg kommer meg ikke ut."
Tabloidavisene er morsomme. Her står det: "Utpult! Damene skaper trøbbel."
Boris Becker har en unnskyldning for hvorfor han ikke har vunnet på en stund.
Han sier det er fordi han er helt utpult.
Ærlig talt... "Hvorfor vinner du ikke?" "Jeg får for mye av dette."
UTPULT!
FORTSETT Å PULE FOR EN START AV BORIS
HELT UTPULT!
HVA ER UTPULT? SPØR BORIS 'ORDET ER IKKE I ORDBOKEN MIN'
'TILSKUERNE BEGJÆRER MEG'
RIVALER KRANGLER OM STEPH
'JEG VIL HA KJÆRLIGHET, IKKE SEX'
MINE PROBLEMER MED KVINNER, AV BORIS
US OPEN FJERDE RUNDE BRAD GILBERT MOT BORIS BECKER
Ja. Game, Gilbert.
Når du spiller mot noen, prøver du å finne ut hva du kan gjøre.
Jeg tenkte alltid på motstanderne mine.
Da jeg spilte mot Boris, var han allerede en superstjerne.
Jeg må løpe etter hver ball og være sta og bestemt.
Hvis jeg når mange baller, kan jeg frustrere ham.
Jeg hadde en mulighet.
Game og fjerde sett til Gilbert, 7-5.
Da jeg brøt serven, begynte Boris å rope alle slags tyske gloser til seg selv.
Jeg likte å se at han ble frustrert.
Det var en enda mer fortvilet mann i kommentatorboksen.
Det virker som om Boris vil få trøbbel i dag.
Günther Bosch, som var treneren til Boris Becker.
TYSK KRINGKASTING
Det er hans egen skyld.
Ja, han bannet over flyet som akkurat fløy over hodene på oss.
- Becker måtte ta en pause. - For lang pause.
Han må serve der. Han må serve, ellers kommer han ut av rytmen.
Pausen er altfor lang.
Utrolig.
Alle går gjennom en fase hvor de merker presset.
Jeg havnet mellom barken og veden. Det var derfor jeg merket presset.
Jeg var bare sliten.
Jeg har hatt tøffe kamper hele uka. Det var et slit.
Etter en stund merker man det på kroppen.
I 1987 taklet jeg ikke presset om å vinne, og jeg greide ikke å sove.
Jeg hadde jetlag og bare... Jeg greide ikke å slutte å tenke.
Etter to lange år var jeg utslitt. Jeg snakket med legen til det tyske laget,
og han sa: "Vi har en mild sovetablett som du helt fint kan ta.
Du våkner etter seks timer og føler deg helt fin."
Vel, den er veldig vanedannende. Og den er veldig sterk.
Du våkner ikke opp og føler deg uthvilt. Du er omtåket.
Og til slutt greide jeg ikke å sove uten tablettene.
Etter turneringene tok jeg dem ikke.
Er du avhengig av sterke sovetabletter, får du ikke sove uten dem.
Jeg var lys våken om natten.
Jeg snakket med noen, jeg dro ut og tok en drink.
Jeg levde ikke livsstilen til en profesjonell idrettsutøver.
Jeg lot som om alt var i orden.
Jeg visste ikke hvordan jeg skulle gjøre noe med det.
Omstendighetene i Hamburgs Rothenbaum var ikke normale.
Mange tilskuere fant ikke en sitteplass selv om de hadde gyldig billett.
På centercourt merket de rastløsheten, hvor Boris Becker tidvis ble utspilt.
Skylder man på banen eller tilskuerne... Man må bare si at han ikke spilte bra.
Og han vil ikke innse det.
Jeg har ikke spilt en turnering i Tyskland siden jeg vant Wimbledon i 1985.
Visste ikke at jeg hadde så mange fans!
Jeg ville bli behandlet som alle andre. I Tyskland er ikke det mulig for meg,
siden andre nok mener at jeg er spesiell.
Med Boris og Steffi Graf ble tennis veldig viktig i Tyskland.
Interessen eksploderte. Han fikk utrolig mye oppmerksomhet.
Han var som Tysklands Michael Jordan.
Jeg var en stor stjerne i USA, men det ble aldri altomfattende.
Han måtte håndtere det.
- Du skal være her i 14 dager? - Nei, lenger. Rundt en måned.
- Rundt en måned? Ok. - Ja.
- Kan jeg få en autograf? - Ja, klart det.
Til Vel. V.
- V? - V-E-L.
I begynnelsen var de veldig stolte av Boris i Tyskland. Han var en stor helt.
Men han gikk gjennom... Jeg tror problemet handlet om misunnelse.
Jeg opplevde det samme i Sverige.
- Ikke noe problem. Alt er... - Ikke ennå.
...under kontroll.
Hvis tenniskarrieren går galt, kan du bli modell.
- Hvorfor spiller du ikke tennis? - Godt spørsmål.
Noen jenter skriver utrolige brev.
- Til Björn? - Ja.
Jeg åpner dem, siden han ikke har tid.
JEG ELSKER BORG
Jeg har ikke tid. Hun lar meg ikke åpne dem. Det er problemet.
Hva sto det i brevene?
"Jeg vil møte deg." Og de gir ham nummeret.
De sender bilder hele tiden, og det er småtingene.
Det er andre ting jeg ikke kan nevne.
Jaså?
- Bra. - Greit.
De tar deg til et nivå som du når som idrettsutøver.
Og når du når det nivået, vil de kanskje jekke deg ned litt.
Det var det som skjedde med Boris i Tyskland.
Han er et ikon i hjemlandet. Han vil alltid være det.
Man kan ikke sammenligne Boris med noen.
Boris var den første tyske tennisspilleren som hadde gjort noe stort.
Vi hadde Björn Borg. Björn Borg hadde banet vei i Sverige.
Vi hadde samme frisyre en stund. Jeg brukte pannebånd til broren min sa:
"Hvorfor bruker du pannebånd?" Jeg sa: "Jeg vet ikke."
Men Boris kunne ikke gå ut.
Det er et enormt press å være en tysk superstjerne.
Jeg hadde forpliktelser med turneringene, sponsorene i Tyskland og gudene vet hva.
Så jeg følte meg fanget, og jeg var ikke modig nok til å si: "Jeg tar en pause."
Jeg var ikke tilfreds med privatlivet.
Jeg hadde feil venner, kanskje feil kjæreste.
Et galt miljø som ikke tilfredsstilte meg, og ikke ga meg svarene jeg lette etter
som en ung mann som vokste opp i Europa.
Hva gjorde jeg? Jeg endret situasjonen.
Jeg ansatte en ny trener som jeg valgte, ikke Tiriac eller Bosch.
En australier som het Bob Brett.
Ion sa at jeg ikke var hans valg.
Det var greit for meg.
Boris var sin egen herre.
Ion sa: "Ikke velg ham. Han er ikke bra for deg."
Jo mer han sa det, desto mer ville jeg ha Bob.
Typisk Boris igjen.
Jeg ville gjøre et poeng til Tiriac om mitt og hans standpunkt.
Han var fortsatt mentoren min, men jeg måtte velge en annen vei
for å nå det forjettede land.
Matchball til Boris Becker.
MATCHBALL
De åtte beste i verden kvalifiserte seg til Masters-turneringen.
I 1985 nådde jeg finalen og tapte mot Lendl.
Hvem tapte jeg mot i 1986? Lendl.
Gjett hvem jeg møter i finalen igjen.
Tiebreak i femte sett. Frem og tilbake. Ingen av oss ville tape.
Jeg har matchball.
Vi hadde tidenes lengste ballveksling i en matchball-situasjon.
Jeg kan vinne kampen.
Jeg treffer kanten av nettet.
Ballen spratt, men ingen av oss så hvilken side den spratt på.
Vi måtte høre på dommeren.
Da han sa "game, sett, match", kom noen bort med et tysk flagg.
Så gikk jeg fra seier til seier. Jeg vant US Open. Jeg slo Ivan.
Jeg tilbrakte stadig mindre tid i Europa.
Begynte å tilbringe mer tid i USA og Australia,
og borte fra kanskje det å være Boris Becker.
Jeg likte Bob og det han hadde å komme med, og hvordan vi trente.
Jeg begynte å nyte å spille igjen. Det var det eneste jeg gjorde på dagtid.
Det er ikke nok for meg å spille tennis i tre timer og legge meg.
Det hadde vært fryktelig.
Derfor må jeg gjøre andre ting for å stimulere sinnet,
inspirere meg.
Bosch, du har kjent Boris i et tiår, kanskje enda lenger.
Litt lenger, ja.
Hva mener du er hans største styrker og svakheter?
Jeg skrev om det i boken min.
I turneringene er det ikke Becker mot Edberg eller Becker mot Lendl.
Ofte er det Becker mot Becker.
Hvis han greier å takle den indre motstanderen, vinner han kampen.
Det er for mye.
Stefan Edberg var min tøffeste motstander.
En av tidenes beste serve og volley-spillere.
Jeg sammenlignet ham med Barysjnikov.
Han bevegde seg på banen som Barysjnikov på scenen.
Han var lett på foten, aldri i ubalanse og alltid i riktig posisjon.
Spiller jeg mot Edberg, vet jeg hvordan jeg ligger an.
Vinner jeg 6-4, 6-4, vet jeg at jeg er i toppform.
Når han knuser meg, vet jeg at jeg må trene mer.
1988. Edberg.
På Wimbledons centercourt, som jeg ser på som mitt hjem.
Edberg kom flott tilbake.
Han ble dominert av Becker, men han holdt ut.
Som en svenske, hvem heiet du på når de møttes?
- Heiet du på... - Jeg må heie på Stefan, selvfølgelig.
Matchball.
De møttes tre ganger i Wimbledon. Rivaliseringen var bra for sporten.
Game, sett, match, Edberg.
Becker ville ta en gang til på den mest kjente tennispokalen.
Man må lære å akseptere nederlag, og at man tok feil.
At å tape er en del av spillet, og det er det tøffeste.
For neste kamp må du spille
- som om du skal vinne. - Ja.
I bakhodet mitt er motstanderen min alltid Edberg.
Edberg lurer nok på hva som traff ham.
Matchball til Boris Becker.
Game, sett, match, Becker.
En strålende kamp av Boris Becker,
som kastet racketen til tilskuerne. Jeg har aldri sett noen gjøre det før.
Du kjenner spenningen litt. Du merker vibbene.
Ja.
Det skremmer de unge spillerne.
De takler ikke dette. Kan ikke gjemme seg.
Det går opp og ned, og man mister motivasjonen og sulten.
Man vil gjøre noe annet enn bare å spille tennis,
så at han kom tilbake i fjor...
Novak er fysisk og mentalt klar. Hvorfor ikke? Han er verdens beste.
Jeg hadde gjort det samme, om jeg kunne det.
Ok, Boris og Mac, tusen takk. Roger Federer ankommer banen...
Jeg var alltid fascinert av mediene, av journalistikk.
Men jeg måtte begynne nederst og jobbe meg oppover
til en posisjon foran kameraet for å snakke om tennis.
Til slutt fikk jeg være en av vertene i Wimbledon-finalen.
Blitt en forehand-konkurranse.
Hvem slår hardest?
Federer løper rundt ballen og deljer til med forehanden.
Velkommen til Daily Serve med Peacock, Becker og Clijsters.
De likte visst det de så.
Å tape er en del av å vinne, en del av å spille tennis...
Tennis er noe jeg kan mye om.
Boris' suksess som kommentator handlet om mer enn kunnskap.
Han er en god forteller. En grunn til at han var interessant for meg.
Han ser på spillerne som om de er rollefigurer i en film.
Kommentarene hans kan være morsomme, sjarmerende og forførende.
Noen ganger lurer jeg på om det er for gøy til å være sant.
To, så hopper vi over to, og så en til.
Finale, finale, finale, finale.
Stefan slo Boris. Boris slo Stefan.
Den tredje gangen spilte de fem sett. Veldig bra kamp.
Peter.
- Førti sekunder. - Ja.
I 1990 var jeg fortsatt avhengig av sovetablettene.
Før Wimbledon-finalen tok jeg den siste tabletten klokka fem om morgenen.
Tabbe.
Treningen var klokka 11, kampen klokka 14.
Jeg våknet opp helt omtåket klokka 11.30 om morgenen.
Jeg tok en rask matbit og skyndet meg til klubben.
"Kan jeg få slå noen baller?" Jeg slo noen baller klokka 12.30.
Så spilte jeg.
Jeg var så treg. Ballen bare passerte meg. Jeg visste ikke hva jeg gjorde.
Jeg tapte første sett, andre sett.
Jeg må ha svettet nok og våknet.
Stort comeback. Jeg leder 4-1 i femte sett.
Jeg blir nervøs.
Game, Edberg.
Kroppsspråket er hvordan du går rundt på banen.
Om du er rett i ryggen eller lener deg litt fremover.
Du innser det kanskje ikke selv, men motstanderen ser det. Han merker det.
Og det korte øyeblikket er nok til å få deg til å miste selvtilliten,
til å miste troen, og den andre spilleren får fordelen.
Du kan ikke beskrive eller skrive ned hva som skjer.
Det er et lite øyeblikk
hvor kampen kan snu den ene eller andre veien.
Game, sett, match, Edberg.
Han ender opp med å vinne 6-4.
Jeg sa: "Din idiot. Du kunne ha slått ham tidligere.
Du må slutte med sovetablettene. Du kommer ingen vei med dem."
Heldigvis tapte jeg den kampen.
Jeg husker at jeg hadde en siste pakke, og jeg kastet den ut av vinduet.
- Og jeg sa "no más"... - Dette er rart.
Boris sa at han kastet sovetablettene rett etter tapet mot Edberg i 1990,
men i boken sin skrev han at kona kastet de siste pakkene to år senere.
Husket han det bare feil?
Jeg har aldri prøvd stoff. Jeg skydde det som pesten.
Jeg skjønte ikke hvorfor han tok dem.
Jeg visste at han ikke ville ta dem, og han sa at de ikke hjalp ham.
Så jeg spylte dem ned i do.
Jeg vet ikke. Forteller han historien annerledes?
Det er et fenomen når man har vært en del av livet mitt,
og hun har vært en stor del av livet mitt, i likhet med noen andre venner.
Man bestemmer seg for hva som skjedde i visse situasjoner.
Og man tror at det er sant.
Det var jeg som trengte sovetablettene,
så jeg vet når jeg tok dem og når jeg ikke tok dem.
Man pleier å være alene når man gjør det.
Vi forteller historier til oss selv.
Vi husker ting. Ikke alltid slik de var, men slik vi ønsker at de skulle være.
Hvis Boris forteller meg hva som skjedde med sovetablettene,
hvorfor skal jeg tvile?
Likevel lurer jeg på hvorfor historiene hans endrer seg.
Er det en forskjell mellom hvordan han forteller historier til andre,
og de han føler han trenger å fortelle seg selv som spiller for å nå toppen?
Det er folk som tror at du noen ganger
liker å skape visse situasjoner i kampene.
At du kanskje prøver å få kampen til et femte sett eller til et tiebreak.
Prøver du å presse frem et adrenalinkick i de situasjonene?
Noen ganger ikke så direkte,
men innerst inne vet jeg at jeg kan slå motstanderen.
Selv om jeg har vondt i bena.
Da tester jeg også mentaliteten. Jeg ser hvor sterk jeg er.
Hvis jeg vet at jeg kan slå motstanderen 6-2, 6-2,
så kan jeg bli lat. Jeg må innrømme det.
Og når det blir jevnt, må jeg spille bra.
Det er bra og dårlig.
Jeg mister fysisk styrke. Jeg vinner...
Men jeg vinner mental styrke.
Hva?
Hva sa du?
Jeg slet med Australian Open fordi turneringen var midt i januar.
Det er varmt i Australia,
så jeg bruker lang tid på å venne meg til været og tidssonen.
Bob Brett sa: "Boris, vi kan dra før julen,
spille en turnering i Adelaide og virkelig venne oss til været.
Det er jævlig varmt."
Det er litt trist. Jeg må dra tilbake til all snøen og isen i morgen.
Det er mye finere her nede i varmen.
På julaften var vi på en restaurant. Jeg var bedrøvet. Jeg savnet familien.
Ut!
I den første lille turneringen spilte jeg mot Magnus Larsson,
som kanskje var nummer 100 i verden.
Jeg tapte første sett.
Noen ganger gjør jeg bare det som er nødvendig.
Jeg vet at selv om jeg taper første sett, vil jeg slå ham i andre og tredje.
Det er sånn jeg tester mentaliteten min.
...6-4, 3-6, 7-6.
Jeg tapte i første runde, selv om jeg var førsteseedet.
Hvordan forklarer du at du tapte mot en sånn fyr?
Sinnet mitt var ikke helt til stede.
Det var det som skjedde. Jeg hadde fortsatt problemer...
...med sinnet mitt, så...
Jeg greide ikke å konsentrere meg i fire poeng på rad...
...på banen. Etter to poeng tenkte jeg at jeg kom til å vinne gamet.
Ser du på deg selv som et tennisgeni?
Noen ganger gjør jeg det.
Noen ganger lurer jeg på hvordan jeg greide å løse problemet nok en gang.
Hvis jeg ligger under med to sett.
Hvor jeg får styrken fra til å holde hodet kaldt og vinne poenget,
er ofte et mysterium for meg også.
Konklusjonen min er at jeg på en eller annen måte er litt bedre på det enn andre.
Men ikke ofte nok.
Dette opptaket minnet meg om noe helt annet.
Harry Houdini satte seg selv i farlige situasjoner
for å underholde oss når han brøt seg ut.
Boris Becker så på sitt mystiske talent som at han gjorde det samme.
Han satte seg selv i en tøff situasjon for å fremkalle en uslåelig styrke.
Jeg lurer på om han ubevisst over tid lærte å oppsøke tøffe situasjoner.
Det ga ikke mening som en livsfilosofi, men på tennisbanen var det spektakulært.
To litt anspente konkurrenter.
Lendl tar den første stolen.
Ivan Lendl skal serve i første game.
Mye sto på spill. Ivan var én, jeg var to.
Hvis jeg slo ham, var jeg den nye eneren.
- Ut! - Ja.
Lendl tar første stikk.
- Ut! - Game, Lendl.
Ut!
Ess nummer fem.
Seks nå.
- Game, Lendl. - Tre ess på rad.
Settball.
SETTBALL
Game og første sett, Lendl.
Jeg liker ikke at Becker tøyer ut hele tiden.
Kanskje han er skadet. Hvorfor har han ikke tilkalt treneren?
Beckers mentale styrke blir satt på prøve.
Vi hører ofte "mentalt tøff" og "mentalt sterk".
Hvordan beskriver du hva det betyr?
Du vet hvem du er,
og selvtilliten din er sterkere enn tvilen.
Det handler om å forstå hva som er styrkene og svakhetene dine.
Å være sårbar til tider er også å være sterk.
I herresport skal man ikke være sårbar. Hvis du gråter, er du svak.
Jeg er helt uenig i det.
Vi har alle undertrykte følelser som dukker opp når vi kjemper.
Og vi har frykt og tvil, og det er greit å føle det.
Når man i en så lang kamp begynner å tvile,
og man tenker "jeg greier ikke å løfte høyrearmen for å serve", er det over.
De sanne mesterne vinner mange turneringer fordi de har mental styrke.
De lar ikke feil, eller tanker på feil, dukke opp
i en brøkdel av et sekund.
Når de spiller, handler alt om å vinne. Det skal ikke være noen tvil om det.
Resten av oss måtte tro at vi kunne finne en svakhet i motstanderen,
men med Boris handlet alt om ham selv.
Før eller senere finner han nivået
han mener han skal holde hver dag, hvert poeng.
Han mente det var et tidsspørsmål.
Han kunne tape, men så snu kampen og ende opp med å vinne tittelen.
Å være mentalt sterk er forskjellen mellom å vinne eller tape.
Det kan handle om ett eller to poeng, eller ett game.
Og det er forskjellen mellom om man blir mester eller ikke.
Du er alene på banen.
Hvis du tviler på deg selv eller mangler selvtillit,
kan du like gjerne la være å spille.
Det er et ensomt sted.
Det er skummelt å gå ut foran 20 000 tilskuere, og flere millioner der hjemme.
Som en mann må du ha store baller.
Jeg må gå ut og vise alle at jeg er klar for å kjempe i dag.
Hvor jeg får styrken fra til å holde hodet kaldt og vinne poenget,
er ofte et mysterium for meg også.
Konklusjonen min er at jeg på en eller annen måte er litt bedre på det enn andre.
Det er sånn vi liker å se ham.
Lendl er veldig sint.
Stille, takk.
Becker vinner settet.
Tre matchballer for å vinne tittelen for Boris Becker.
Så tenker jeg: "Pokker.
Det kan være over snart." Jeg tenkte også: "Dette kan være mitt siste slag som...
Eller kanskje mitt første slag som nummer én."
Hva skjer om jeg greier det? Da er det ingenting igjen.
Becker er den nye mesteren.
Plutselig kunne jeg fly!
Jeg kunne ikke stå stille. Jeg måtte bevege meg. Måtte komme meg ut.
Jeg ville ikke være fattet, for jeg hadde vært det hele tiden.
Jeg løp ut og bare fortsatte å løpe.
En sikkerhetsvakt løp etter meg.
Han sa: "Boris, hele verden venter."
Dette er gåturen Boris Becker planla i drømmene sine.
NUMMER 1 I VERDEN
Jeg kan ikke si så mye akkurat nå.
Det er helt utrolig for meg i dette øyeblikket...
Takk skal dere ha, og unnskyld. Takk.
Jeg var redd for det øyeblikket.
Men i det øyeblikket var det som om en enorm bør plutselig falt av meg.
Det var litt som i Wimbledon i 1985.
Ting vil aldri bli som før. Det var det jeg følte i det øyeblikket.
Alt var fritt.
I 1991 BLE BORIS BECKER NUMMER ÉN I VERDEN.
NOEN FÅ ÅR SENERE VIL DE SAMME TINGENE SOM FIKK HAM DIT, FØRE TIL HANS FALL.
Tekst: Espen Stokka